Справа № 127/7096/18
Провадження № 22-ц/801/731/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

28 травня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якої приєдналося Міністерство оборони України

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ан О.В., повний текст якого складено 11 вересня 2018 року

в справі №127/7096/18

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (відповідачі),

за участі Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів)

про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги,

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги. В обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , із яким вона після розірвання шлюбу 03 лютого 1995 року продовжувала проживати однією сім`єю як жінка та чоловік.

З 20 листопада 2016 року ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 водієм-санітаром медичного пункту відповідно до наказу №325 командира військової частини та на підставі контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України від 20 листопада 2016 року.

В період з 07 травня 2017 року по 21 травня 2017 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні у клініці нейрохірургії та неврології ВМКЦПР м. Одеси з діагнозом: «порушення мозкового кровообігу», а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Після смерті ОСОБА_5 вона звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату з проханням виплати одноразової грошової допомоги після смерті чоловіка-військовослужбовця.

На її звернення листом від 05 грудня 2017 року військовий комісаріат повідомив про можливість отримання грошової допомоги за умови надання відповідних документів, в тому числі підтвердження факту проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю.

Тому просила суд встановити факт проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з серпня 2013 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за нею право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті чоловіка військовослужбовця ОСОБА_5 в період проходження ним військової служби.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2014 року по 21 травня 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер в період проходження ним військової служби.

Вирішено питання про стягнення із відповідачів в рівних частинах на користь позивача судових витрат в сумі 1057,20 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, ухваленим Вінницьким міським судом Вінницької області 04 вересня 2018 року у зазначеній справі ІНФОРМАЦІЯ_4 , як особа, яка не брала участі у справі, проте обґрунтувала своє право на подання апеляційної скарги вирішенням судом питання про його права та/або обов`язки, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення та закрити провадження в справі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю члена сім`ї військовослужбовця в період проходження ним військової служби, приймається відповідною комісією Міністерства оборони України, а не судом.

Апелянт також звертає увагу на те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а відтак в цій частині суддя мав би відмовити у відкритті провадження, а у разі виявлення спору про право на стадії судового розгляду закрити його.

Крім того, на думку апелянта лише Міністерство оборони України та Вінницький обласний військовий комісаріат є органами державної влади, які наділені повноваженнями оформлення та подання документів на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) військовослужбовця; вирішення питання про надання такої допомоги, а тому оскарження їх дій/бездіяльність здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Особа, що приєдналась до апеляційної скарги Міністерство оборони України у своїй заяві просила скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер в період проходження військової служби та закрити провадження у цій частині.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О.Г. суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві, що надійшов від відповідача ОСОБА_4 остання просила апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта ІНФОРМАЦІЯ_1 Зороглян А.Є. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Пояснив, що відповідно до закону та підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовців, відповідний пакет документів для прийняття рішення про виплату допомоги, а також безпосередньо виплату допомоги після її призначення здійснюють саме обласні військові комісаріати. Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат є лише структурним підрозділом, не наділений правами юридичної особи й не уповноважений вчиняти будь-які дії з підготовки й виплати одноразової грошової допомоги.

Представник особи, яка приєдналася до апеляційної скарги - Міністерства оборони України Сосна О.М. вимоги апеляційної скарги підтримав і пояснив, що згідно закону і підзаконних нормативно-правових актів розпорядником бюджетних коштів, призначених для виплати відповідної допомоги є саме Міністерство оборони України, рішення про виплату приймається спеціально утвореною комісією на підставі документів, наданих обласним військовим комісаріатом. В даному випадку суд визнав за позивачем право на отримання одноразової грошової допомоги, проте вона в установленому законом порядку документи на призначення допомоги не подавала і рішення про відмову в її призначенні не приймалося.

Представник ОСОБА_1 адвокат Хейніс О.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечував на тій підставі, що після встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 , який помер на військовій службі, вона дійсно має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно із законом, про що зазначив у своєму рішенні суд. Крім того, вважає, що рішення суду не порушує права і охоронювані законом інтереси апелянта, так як до його повноважень лише входить передача документів для призначення допомоги розпоряднику коштів яким є Міністерство оборони України, а останнє пропустило строк на подання апеляційної скарги.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 Кучерук О.М. підтримав апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, у поданому відзиві ОСОБА_4 просила справу розглянути без неї, оскільки за станом здоров`я не може з`явитись до суду, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який був військовослужбовцем, відповідно до контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 325 від 20.11.2016.

Довідка, видана Військово-медичним клінічним центром Південного регіону № 2529 від 23.05.2017 підтверджує факт перебування ОСОБА_5 лікуванні у клініці нейрохірургії та неврології ВМКЦПР у період з 07 травня 2017 року по 21 травня 2017 року.

21 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату з заявою, в якій повідомила про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5 , шлюб з яким розірваний 03 лютого 1995 року, але вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 №4474 від 05.12.2017 позивача повідомлено про необхідність подання документів, що підтверджують родинні відносини з померлим для отримання нею одноразової грошової допомоги як члену сім`ї померлого військовослужбовця.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що заява ОСОБА_1 . Вінницькому об`єднаному військовому комісаріату не містила вимог про призначення їй одноразової грошової допомоги, а до неї додавалися копія свідоцтва про смерть, контракту і медичної довідки (а.с. 14, т. 1).

Водночас лист ІНФОРМАЦІЯ_6 не є відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги містить роз`яснення положень законодавства та порядку її отримання, зокрема, щодо документів, необхідних для призначення такої допомоги (а.с. 15-17, т. 1).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 07.11.2017 у період з 03 лютого 1996 року по 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 у шлюбі не перебувала.

Довідкою, виданою виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 1130 від 31.10.2017 підтверджено що, ОСОБА_1 поховала свого цивільного чоловіку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № JRVHO430OBEK6TKP від 12.07.2017 ОСОБА_1 має карту банку, яка є додатковим електронним платіжним засобом до картки клієнта ОСОБА_5 .

Згідно актів, МКП «ЖЕО № 15» № 111173/313 від 11.11.2013, № 231014/1021 від 23.10.2914, № 220415/687 від 21.04.2015 складених на підставі заяв матері військовослужбовця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , останній зареєстрований, але з 2006 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , у зазначеній квартирі проживає ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 1278 виданої МКП «ЖЕО № 15» 06.09.2017.

В матеріалах справи містяться експрес-накладні № 7003, № 4209, № 7764, № 5917, № 0, № 2, із яких слідує, що протягом часу з лютого по квітень 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користувались послугами ТОВ «Нова Пошта» відправляючи один одному посилки.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що з 2003 по 2013 роки ОСОБА_5 проживав однією сім`єю з жінкою за на ім`я ОСОБА_6 , про те в подальшому розірвали стосунки і з кінця 2013 року останній став спільно проживати із бувшою дружиною ОСОБА_1 .

Допитані в ході судового розгляду справи у суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_13 з 2014 року по день смерті останнього, тобто протягом останніх 5- ти років та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції вірно виходив із доведеності факту проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_13 з 2014 року по 21 травня 2017 року, а відтак прийшов до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї померлого військовослужбовця.

Законність і обґрунтованість рішення суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю вже була предметом апеляційного перегляду й постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 (матері загиблого), яка заперечувала проти його встановлення, залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

Отже між сторонами в справі дійсно виник спір з приводу встановлення відповідного факту і його вірно вирішено не в порядку окремого, а в порядку позовного провадження.

Проте в частині задоволення вимог позивача про визнання за нею права на одержання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосування норм матеріального права.

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з статтею 16 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) одноразова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державною виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (пункт 2 частини 2 статті 16 Закону).

Статтею 16-1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частин 6, 8-9 статті 16-3 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, а Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів.

Порядок, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які подаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії, документи, що передбачені пунктом 10 Порядку.

Пунктом 13 Порядку в редакції, що діяла на моменти виникнення спірних правовідносин, передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а бо у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Крім того, наказом №530 від 14 серпня 2014 року затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, яким також визначається порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, відповідно до статті 16 Закону.

Пунктом 4.6 зазначеного наказу визначено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами, й саме обласні військові комісаріатами є уповноваженими органами, що подають розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги.

У разі звернення заявника до суду з позовом до військової частини або до військового комісаріату щодо відмови у виплаті грошової допомоги командир військової частини або військовий комісар (чи його представник) зобов`язаний письмово повідомити відповідний суд про те, що він не відноситься до належного відповідача, оскільки прийняття рішення про призначення допомоги належить до повноважень головного розпорядника коштів (п. 4.5 Положення).

Натомість суд першої інстанції розглянув справу за участі не ІНФОРМАЦІЯ_1 як уповноваженого органу, а з участю ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не уповноважений здійснювати будь-які дії в спірних правовідносинах.

Крім того, до участі в справі не було залучено Міністерство оборони України до повноважень якого, як головного розпорядника коштів, належить прийняття рішення про призначення допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер в період проходження ним військової служби, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження відповідного суб`єкта владних повноважень Міністерства оборони України й застосував спосіб захисту цивільних прав, який не передбачений законом.

При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилася ті обставини, що ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону і визначеного відповідно до нього Порядку до уповноваженого органу за призначенням одноразової грошової допомоги не зверталася, а головним розпорядником коштів, яким є Міністерство оборони України рішення про призначення такої допомоги або відмову в її призначенні не приймалося.

Лише після вчинення ОСОБА_1 зазначених дій вона матиме право оскаржити відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (в разі надання такої) до суду.

При цьому слід також мати на увазі, що Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України є органом військового управління, призначеним для виконання функцій з управління в межах його компетенції.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (стаття 10 Закону України «Про оборону України», стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України», пункт перший Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671. Діяльність Міністерства оборони України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Натомість відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Отже вирішення судом питання про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду відповідної заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, не відповідає засадам і завданню цивільного судочинства, а відмова відповідного органу управління у призначенні такої допомоги, в разі надання, оскаржується в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції поверхнево дослідивши письмові докази, наявні в цій справі, й неправильно застосувавши норму матеріального права, ухвалив незаконне рішення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 377, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якої приєдналося Міністерство оборони України задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року скасувати в частині задоволення вимог про визнання за ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер в період проходження військової служби, а провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст повнови складено 31.05.2019

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин