Провадження № 2/537/440/2019
Справа № 537/512/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2019 Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області у складі: головуючого - судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 .О.,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Думчикова Т.В. .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Крюківського районного суду м.Кременчука до відповідачки про визначення місця проживання дитини, стягнення додаткових та судових витрат.

На обґрунтування заявлених вимог повідомила, що ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який в подальшому був розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2016 року по справі №214/9098/15-ц (копія додається до позовної заяви).

Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого 06.03.2012 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції (копія додається до позовної заяви). При цьому слід зазначити, що під час вирішення справи про розірвання шлюбу, судом не було визначено місце проживання дитини.

Після припинення шлюбних відносин, між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки та через це наразі наявний спір щодо визначення місця проживання нашої спільної дитини, враховуючи наступне.

Під час шлюбу родина проживала у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу позивач разом із донькою переїхала до власної квартири до м. Кременчука Полтавської області, а колишній чоловік залишився проживати у ОСОБА_6 . При цьому, зареєстрованим місцем проживання дитини залишилось місце проживання відповідача.

Отже, дитина фактично проживає з позивачкою в її квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а рахується зареєстрованою у АДРЕСА_3 , по АДРЕСА_1 , що створює численні незручності, зокрема щодо відвідування школи та поліклініки у м АДРЕСА_3 .

Позивач зазначила , що зареєструвати дитину за своїм місцем реєстрації вона не в змозі, так як фактично відсутня згода на це батька дитини.

Вважає, що відсутність письмової згоди батька та наявність спору щодо місця проживання дитини унеможливлює зареєструвати дитину за місцем реєстрації матері.

Крім того, зазначила, що після розірвання шлюбу дитина весь час, проживає з нею та перебуває на її утриманні. Дочка навчається у 1-Б класі Кременчуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №9, що підтверджується довідкою №01-44/27 від 10.01.2019 року. Позивачка забезпечена власним житлом, квартирою за адресою АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №154678038 від 31.01.2018 року.

При цьому, відповідно до Акту обстеження умов проживання №12 від 22.01.2019 року складеного провідним спеціалістом служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_7 , для виховання та розвитку дитини створено належні умови.

Позивач ОСОБА_1 офіційно працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді торгового представника, що підтверджується довідкою про доходи за вих. №1 від 21.01.2019 року (копія додається). За час роботи у ФОП ОСОБА_8 , зарекомендувала себе позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 21.01.2019 року.

Вважає,що проживання дитини з матір*ю буде відповідати інтересам та потребам дитини. Натомість, батько дитини матеріально не забезпечений, не працює, має шкідливі звички, про дитину не піклується, що в сукупності негативно вливає на розвиток дитини, стан здоров`я та її виховання.

Прохала суд визначити місце проживання дитини з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали, прохали суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні з позовом погодилася частково, вимоги щодо встановлення місця проживання дитини з матір*ю не заперечують, а проти вимог про стягнення додаткових витрат заперечують, вважають їх безпідставним, прохали суд відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Представник служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судовому засіданні позов підтримав, прохав суд задовольнити позов в частині визначення місце проживання дитини, вимоги щодо стягнення додаткових витрат та судових витрат полигаються на розсуд суду.

Заслухавши сторони по справі , вивчивши та проаналізувавши надані суду докази,суд надходить до наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який в подальшому був розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.04.2016 року по справі №214/9098/15-ц (копія додається до позовної заяви).

Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого 06.03.2012 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції (копія додається до позовної заяви). При цьому слід зазначити, що під час вирішення справи про розірвання шлюбу, судом не було визначено місце проживання дитини.

Після припинення шлюбних відносин, між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки та через це наразі наявний спір щодо визначення місця проживання спільної дитини.

Під час шлюбу родина проживала у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу позивач разом із донькою переїхала до власної квартири до м. Кременчука Полтавської області, а колишній чоловік залишився проживати у ОСОБА_6 . При цьому, зареєстрованим місцем проживання дитини залишилось місце проживання відповідача.

Отже, дитина фактично проживає з позивачкою в її квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а рахується зареєстрованою у АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , що створює численні незручності, зокрема щодо відвідування школи та поліклініки у м. Кременчуці.

Позивач зареєструвати дитину за своїм місцем реєстрації не в змозі, так як фактично відсутня згода на це батька дитини.

Після розірвання шлюбу дитина весь час, проживає з матір*ю та перебуває на її утриманні. Дочка навчається у 1-Б класі Кременчуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №9, що підтверджується довідкою №01-44/27 від 10.01.2019 року. Позивачка забезпечена власним житлом, квартирою за адресою АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №154678038 від 31.01.2018 року.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання №12 від 22.01.2019 року складеного провідним спеціалістом служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_7 , для виховання та розвитку дитини створено належні умови.

Позивач ОСОБА_1 офіційно працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді торгового представника, що підтверджується довідкою про доходи за вих. №1 від 21.01.2019 року (копія додається). За час роботи у ФОП ОСОБА_8 , зарекомендувала себе позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 21.01.2019 року.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 вказуває, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, виховує дочку в атмосфері турботи та любові.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , працює, сплачує аліменти на іншу дитину, має своє житло.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання.

Судом також враховано, що позивач визнає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини , не заперечує проти їх задоволення.

Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько.

На підставі викладеного, суд вважає, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

Установлено, що батько користується у неповнолітньої дочки повагою та авторитетом, що зазначено у висновку спеціаліста у справах дітей.

Також судом враховано, що після розлучення неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір*ю, вони змінили місце проживання.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Презумпція на користь матері в справах щодо дітей, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд вважає, що проживання ОСОБА_5 з матір*ю буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Відповідач не надав суду переконливих доказів, що проживання дочки разом з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини.

Судом вірно встановлено, що проживання дочки з матір*ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наданих суду розрахунків.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 155, 160,161, 180,181, 182,183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 7, 9, 10, 12, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір*ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768/сімсот шістдесят вісім/грн. 40коп. сплаченого позивачем судового збору та 2000/дві тисячі/грн.. сплачених позивачем на правову допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27 травня 2019 року.