Провадження № 22-ц/801/1033/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуСправа № 127/20588/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

Секретар: Огородник В.О.

За участю: прокурора Міняйло І.М.; представника позивача ОСОБА_1 ; відповідача ОСОБА_2 і його представника адвоката Грабік О.А. і яка представляє інтереси відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; представника відповідача Вінницької міської ради Олійника О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Вінницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсним Державного акта на право власності на землю і договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

Рішення ухвалив суддя Антонюк В.В.

Рішення ухвалено о 16 год 06 хв у м. Вінниці Вінницької області

Повний текст рішення складено: дата невідома,

Встановив:
17 серпня 2018 року заступник прокурора Вінницької області звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Вінницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсним Державного акта на право власності на землю і договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року № 286 «Про відведення земельної ділянки Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку по вул. Івана Бевза» відведено Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку земельну ділянку площею 0,6 га по АДРЕСА_1 з вбудовано-прибудованим приміщенням побутового обслуговування; вилучено на підставі ст. 38 Земельного кодексу УРСР земельну ділянки, що значиться на генеральному плані за домоволодіннями по АДРЕСА_2 , 25 з послідуючим знесенням житлових будинків. Пунктом 5.4 даного рішення передбачено, що при переселенні громадян слід складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606 «Про надання дозволу на проектування та відведення земельних ділянок управлінню капітального будівництва виконкому на житлове будівництво» відведено під житлове будівництво 9-ти поверхового 216-ти квартирного великопанельного житлового будинку земельну ділянку площею 1,5 га по АДРЕСА_3 ; вилучено на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельні ділянки, що значаться по генеральному плану за домоволодіннями по АДРЕСА_3 , з послідуючим знесенням житлових будинків та відведенням відповідної земельної ділянки під капітальне будівництво згідно проекту забудови.

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 10 січня 1956 року № 1/35 за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_3 (в подальшому № 19) зареєстровано земельну ділянку площею 976 кв. м.

Згідно даних інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_3 власниками об`єктів нерухомості на момент прийняття рішень про знесення житлового будинку АДРЕСА_4 та вилучення земельної ділянки під ним були: ОСОБА_7 з часткою 21/50 (договір купівлі-продажу від 15 листопада 1975 року), ОСОБА_8 3/50 (договір купівлі-продажу від 21 червня 1975 року), ОСОБА_9 6/25 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року), ОСОБА_10 21/100 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року, ОСОБА_3 7/100 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року і реєстраційне посвідчення). (а. с. 46)

На підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 28 грудня 1989 року № 447 «Про заселення житлового будинку по АДРЕСА_1 » співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 надані квартири в багатоквартирному житловому будинку. Це також підтверджується рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року № 578 «Про заселення 80-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_1 » та додатками до нього.

Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 листопада 1987 року № 437 «Про заселення 140-квартирного житлового будинку по вул. Хмельницьке шосе і заселення звільнених квартир» ОСОБА_3 з урахуванням членів сім`ї надано дві квартири АДРЕСА_5 .

Зокрема, ОСОБА_3 зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_12 , сини ОСОБА_13 і ОСОБА_14 надано 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; дочці ОСОБА_3 ОСОБА_15 зі складом сім`ї: чоловік ОСОБА_16 і син ОСОБА_17 надано 2-х кімнатну квартиру площею 49,28 кв. м.

Відповідно до п. 2 цього рішення зобов`язано Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації погасити юридичні документи на приватну власність ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 , якому надається житлова площа у зв`язку із відселенням з будівельного майданчика. Заселення цих осіб до квартир також підтверджується поквартирними карточками і ордером на жиле приміщення № 2214 від 30 листопада 1987 року.

У зв`язку із вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб із знесенням жилого будинку, що є в приватній власності громадян, та наданням житла взамін, право власності на домоволодіння по АДРЕСА_4 та право користування земельною ділянкою під ним припинені.

Крім того, відповідно до рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року № 286 та від 23 вересня 1982 року № 606 про вилучення земельної ділянки та знесення нерухомого майна будинок по АДРЕСА_4 вважається знищеним, що також свідчить про припинення права.

У той же час, незважаючи на припинення права власності на будинок, ОСОБА_3 в 1999 році звернувся до КП «ВООБТІ» з договором-замовленням № 175 щодо надання довідки-характеристики для дарування належної йому частини будинку. На виконання цього договору-замовлення КП «ВООБТІ» відмовило ОСОБА_3 у наданні довідки-характеристики у зв`язку з тим, що при обстеженні 11 травня 1999 року виявлено, що будинок, який належав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 знесено, та рекомендовано звернутися в Управління містобудування та архітектури при виконавчому комітеті Вінницької міської ради для отримання рішення на погашення юридичних документів.

В подальшому рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року (справа № 10-10/5-06/01) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 визнано дійсним договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 від 8 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

На підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року ОСОБА_3 16 листопада 2007 року Комунальним підприємством «ВООБТІ» зареєстровано право власності на 93/100 будинковолодіння АДРЕСА_4 . В жовтні 1986 року за ОСОБА_3 зареєстровано 7/100 вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року.

Враховуючи наведене та вимоги статті 346 ЦК України і ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» право власності ОСОБА_3 на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100) на будинковолодіння АДРЕСА_4 підлягає припиненню.

Також наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 як похідної вимоги від припинення цього права.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року (справа № 10-10/05-06/01) позов ОСОБА_3 задоволено і визнано дійсним договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4 . Підставою звернення до третейського суду було недотримання на момент укладення договору обов`язкової умови нотаріального посвідчення договору.

На підставі цього рішення третейського суду КП «ВООБТІ» зареєструвало 16 листопада 2007 року право власності за ОСОБА_3 на 93/100 частин будинку по АДРЕСА_4 .

Між тим такий договір купівлі-продажу нерухомості в силу закону підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України.

Таким чином Постійно діючий третейський суд при асоціації «Правовий центр підприємництва» при прийнятті вказаного рішення вийшов за межі наданих повноважень, оскільки визнати такий договір дійсним міг тільки суд загальної юрисдикції. Крім цього, договір купівлі-продажу від 8 грудня 1997 року не міг бути визнаний укладеним у зв`язку з тим, що окрім нотаріального посвідчення також підлягав державній реєстрації.

Також, для реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду має надаватися виконавчий документ, виданий компетентним судом.

Комунальне підприємство «Вінницьке ООБТІ» 16 листопада 2007 року незаконно здійснило реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 93/100 будинку по АДРЕСА_4 лише на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого документа.

Таким чином дії КП «ВООБТІ» в частині здійснення реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 93/100 частин будинку на підставі рішення третейського суду без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого документа підлягають визнанню незаконним, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 проведена на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року підлягає до скасування.

Передача земельної ділянки у власність ОСОБА_3 проведена незаконно, тому підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

У подальшому ОСОБА_3 , використавши незаконно видані документи про право власності на майно, незаконно оформив право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 .

Так, рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209 і додатком 4 до цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 976 кв. м. по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 видано Державний акт від 13 березня 2009 року серії ЯЖ № 612942.

Підставою прийняття міською радою рішення від 24 грудня 2008 року № 2209 стало звернення ОСОБА_3 від 7 листопада 2008 року з документами, що підтверджують право власності на будинок по АДРЕСА_4 .

7 листопада 2008 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницької міської ради із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 976 кв. м., що надавалася в користування, до якої додав копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно свідоцтво на право на спадщину і рішення суду.

У той же час, на підставі рішень виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року № 286, від 10 липня 1986 року № 332/7 та від 23 вересня 1982 року № 606 відповідно до статті 38 ЗК УРСР земельну ділянку по АДРЕСА_4 було вилучено для державних або громадських потреб з користування власників розміщеного на ній будинковолодіння, у зв`язку з чим право власності на нерухоме майно припинено. Одночасно цими рішеннями вилучену земельну ділянку відведено під капітальне будівництво згідно проекту забудови по АДРЕСА_1 .

Із витягу з чергового плану міста та плату забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 спірна земельна ділянка, що передана у власність ОСОБА_3 передбачалася під благоустрій багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це, рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Крім цього, при прийнятті рішення міською радою допущено порушення статті 118 ЗК України, оскільки не враховано, що набуття прав на земельну ділянку мало відбутися не у відповідності до положень ч. 1 ст. 118 ЗК України (розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку), а у відповідності до вимог частин 6-9 статті 118 ЗК України (на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та документів, що обгрунтовують розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки в розумінні земельного законодавства сформованою не була, що підтверджено листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 10-2-0.441-5945/2-17 від 4 травня 2017 року.

Отже, земельна ділянка кадастровим номером :01:036:0091 протиправно вибула з комунальної (державної) власності з порушенням вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин щодо порядку надання земельних ділянок у власність громадян та за відсутності відповідних правових підстав вилучення земельної ділянки для державних або громадських потреб з користування громадян, припинення права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на зазначеній земельній ділянці.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 120066938 від 10 квітня 2018 року земельну ділянку по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га (кадастровий номер :01:036:0091) ОСОБА_3 подарував своїй дочці ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 506 від 9 квітня 2013 року, за якою в той же день зареєстроване право власності.

В подальшому ОСОБА_4 поділила отриману в дар земельну ділянку на дві земельних ділянки: одна площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190), друга площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) та зареєстровано на підставі свідоцтв про право власності серії НОМЕР_1 від 3 серпня 2015 року (у подальшому змінено на свідоцтво НОМЕР_2 від 6 серпня 2015 року) і НОМЕР_3 від 3 серпня 2015 року, відповідно.

Одна із земельних ділянок площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 52 відчужена ОСОБА_6 , яка в свою чергу на підставі договору дарування від 1 березня 2018 року № 435 подарувала її ОСОБА_2 .

Друга земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2015 року № 1434 відчужена ОСОБА_5 , який в свою чергу згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 50 продав ОСОБА_2 .

Отже, станом на 10 квітня 2018 року земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) та 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що утворені внаслідок поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га, кадастровий номер :01:036:0091 перебувають у власності ОСОБА_2 .

Протиправний та незаконний перехід спірної земельної ділянки у приватну власність відповідача ОСОБА_3 позбавляє територіальну громаду м. Вінниці правомочностей власника землі в тому обсязі, що визначено законом, як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, спірні земельні ділянки підлягають поверненню у власність територіальної громади м. Вінниці, інтереси якої представляє Вінницька міська рада, шляхом витребування у відповідача ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 не мав права їх відчужувати, так як в розумінні закону набув право власності на землю без відповідної правової підстави, тобто земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі.

Згідно діючого в Україні законодавства правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Вінницька міська рада.

Територіальна громада міста Вінниці, як власник спірного об`єкта нерухомості, делегує Вінницькій міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Таким чином, здійснення Вінницькою міською радою права власності, зокрема, розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися вираженням волі територіальної громади.

З огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув із володіння територіальної громади поза її волею, тому майно підлягає поверненню територіальній громаді шляхом витребування на підставі статті 388 ЦК України.

Таким чином земельні ділянки з кадастровими номерами :01:036:0190 та :01:036:0189, які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0091, що раніше належала ОСОБА_3 , а нині належить ОСОБА_2 , підлягають витребуванню у ОСОБА_2 , з його незаконного володіння на користь законного власника територіальної громади м. Вінниці в особі Вінницької міської ради.

У даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні права власності територіальної громади на земельну ділянку та влаштування прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, недопущення набуття прав на земельну ділянку без відповідної правової підстави (незаконного оформлення права власності на нерухоме майно і, як наслідок, земельну ділянку).

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження земельними ділянками державної і комунальної власності та бездіяльність компетентних органів у даному випадку Вінницької міської ради та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області є підставою для реагування прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави.

Вказані у позові обставини свідчать про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав представництва.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Вінницька міська рада є органом місцевого самоврядування, суб`єктом комунальної власності на землю і наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади міста. Оскільки міською радою прийнято рішення від 24 грудня 2008 року № 2209 щодо затвердження технічної документації та передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 , що підлягає скасуванню як незаконне, міська рада набуває статусу відповідача у справі.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження земельними ділянками державної і комунальної власності при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки виявлено органом контролю у сфері земельних відносин Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання тощо.

Пунктами 1, 7 Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою КМ України № 15 від 14 січня 2015 року визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Положенням про Головне управлянні Держгеокадастру у Вінницькій області передбачено, що завданням головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру України на території Вінницької області, і яке розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Вінницької області.

Так як орган, уповноважений державою на здійснення відповідних повноважень, належним чином їх не виконує, інтереси держави в суді не захищає, тому у даному випадку з позовом до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, звертається прокурор.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах вказаного органу, прокурор захищає інтерес держави, який полягає у забезпеченні правопорядку в сфері використання, охорони земель та розпорядження ними, ефективного використання земельних ресурсів.

Прокуратурі Вінницької області про незаконне вибуття з власності територіальної громади м. Вінниці спірної земельної ділянки стало відомо після опрацювання листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 4 травня 2017 року за № 10-2-0.441-5945/2-17.

Згідно вказаного листа Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області при розгляді звернення ОСОБА_18 встановлено порушення Вінницькою міською радою вимог статті 118 ЗК України при прийнятті рішення від 24 грудня 2008 року № 2209 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 976 кв. м. по АДРЕСА_4 .

Перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася про порушення прав і законних інтересів, а тому строк позовної давності не є порушеним.

Тому заступник прокурора просив: визнати припиненим право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно по АДРЕСА_4 , що зареєстроване на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100);

Визнати незаконними дії КП «ВООБТІ» в частині здійснення реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 93/100 будинковолодіння по АДРЕСА_4 на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого документа;

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 , проведену на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100);

Визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209 в частині затвердження технічної документації із землеустрою по АДРЕСА_4 та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 976 кв. м. по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

Визнати недійсним Державний акт від 13 березня 2009 року серії ЯЖ № 612942 щодо права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0091 площею 976 кв. м. по АДРЕСА_4 ;

Визнати недійсним договір дарування № 506 від 9 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га з кадастровим № :01:036:0091;

Витребувати земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) і площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що знаходиться по АДРЕСА_4 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Вінниці.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року позовні вимоги заступника прокурора Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Вінницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсним Державного акта на право власності на землю і договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначив, що рішення суду не відповідає вимогам законності і обгрунтованості судового рішення, оскільки воно винесено без оцінки обставин справи та всіх наданих доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з підстав порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Позивач Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відзив на апеляційну скаргу не надав, а надав «пояснення на позовну заяву», в якому зазначив, що апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області підтримує в повному обсязі.

Відповідач КП «Вінницьке ООБТІ» надав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_19 адвокат Грабік О.А. подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші відповідачі і треті особи не надали відзиву на апеляційну скаргу.

Заступник прокурора Вінницької області надав відповіді на відзиви відповідача КП «Вінницьке ООБТІ» і представника відповідача Калашника В.М., в яких просить відхилити відзиви як необгрунтовані і скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги заступника прокурора Вінницької області.

У судовому засіданні прокурор і представник позивача підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просять її відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Адвокат Грабік О.А., яка представляє інтереси відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу без змін.

Представник відповідача Вінницької міської ради заявив про визнання апеляційної скарги прокурора і про її задоволення..

Представник відповідача КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі і просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року № 286 «Про відведення земельної ділянки Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку по вул. Івана Бевза» відведено Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку земельну ділянку площею 0,6 га по АДРЕСА_1 з вбудовано-прибудованим приміщенням побутового обслуговування; вилучено на підставі ст. 38 Земельного кодексу УРСР земельну ділянки, що значиться на генеральному плані за домоволодіннями по АДРЕСА_2 , 25 з послідуючим знесенням житлових будинків. Пунктом 5.4 даного рішення передбачено, що при переселенні громадян слід складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів (том 1 а. с. 30-31).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606 «Про надання дозволу на проектування та відведення земельних ділянок управлінню капітального будівництва виконкому на житлове будівництво» відведено під житлове будівництво 9-ти поверхового 216-ти квартирного великопанельного житлового будинку земельну ділянку площею 1,5 га по АДРЕСА_3 ; вилучено на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельні ділянки, що значаться по генеральному плану за домоволодіннями по АДРЕСА_4 , з послідуючим знесенням житлових будинків та відведенням відповідної земельної ділянки під капітальне будівництво згідно проекту забудови (том 1 а. с. 33-36).

Виконавчий комітет Вінницької міської ради 10 липня 1986 року прийняв рішення № 332/7 «Про доповнення та часткову зміну пунктів першого і другого рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286». У цьому рішенні вказано, що в результаті проектних проробок будівництва 180-ти квартирного житлового будинку і 54 квартирного житлового будинку для малосімейних Державного проектного інституту по вул. Івана Бевза, у зв`язку з характером рельєфу, з`явилася можливість під трьома житловими блок-секціями запроектувати додатково ще один поверх та необхідність в додатковому відведенні земельної ділянки. Розглянувши клопотання дирекції Державного проектного інституту про доповнення та часткову зміну пунктів першого та другого рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286, виконком міської ради вирішив: перший і другий пункти рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286 викласти і новій редакції: «1. Відвести Державному проектному інституту під будівництво зблокованих 180-квартирного житлового будинку і гуртожитку для малосімейних на 64 квартири з вбудовано-прибудованими приміщеннями побутового обслуговування земельну ділянку площею 0,06 га в квартал АДРЕСА_7 квартир в перших поверхах 10поверхових блок-секцій серії 87 і 52 квартири в блок-секції 87-0120/1.1 гуртожитком для малосімейних на 64 квартири. 2. Вилучити на підставі статті 38 ЗК УРСР земельні ділянки, що значаться по генплану за домоволодінням по АДРЕСА_1 , 38, АДРЕСА_3 (три будинки), 19, 19 а, 21, 25, з послідуючим знесенням житлових будинків (том 1 а. с. 32).

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 10 січня 1956 року № 1/35 за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_3 (в подальшому № 19) зареєстровано земельну ділянку площею 976 кв. м.

Згідно даних інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_4 власниками об`єктів нерухомості на момент прийняття рішень про знесення житлового будинку АДРЕСА_4 та вилучення земельної ділянки під ним були: ОСОБА_7 з часткою 21/50 (договір купівлі-продажу від 15 листопада 1975 року), ОСОБА_8 3/50 (договір купівлі-продажу від 21 червня 1975 року), ОСОБА_9 6/25 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року) (том 1 а. с. 46), ОСОБА_10 21/100 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року, ОСОБА_3 7/100 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року і реєстраційне посвідчення) (том 1 а. с. 47-48).

На підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 28 грудня 1989 року № 447 «Про заселення житлового будинку по АДРЕСА_1 » співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 надані квартири в багатоквартирному житловому будинку. Це також підтверджується рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року № 578 «Про заселення 80-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_1 » та додатками до нього (том 1 а. с. 51-65).

Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 листопада 1987 року № 437 «Про заселення 140-квартирного житлового будинку по вул. Хмельницьке шосе і заселення звільнених квартир» ОСОБА_3 з урахуванням членів сім`ї надано дві квартири АДРЕСА_5 (том 1 а. с.65-75).

Зокрема, ОСОБА_3 зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_12 , сини ОСОБА_13 і ОСОБА_14 надано 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; дочці ОСОБА_3 ОСОБА_15 зі складом сім`ї: чоловік ОСОБА_16 і син ОСОБА_17 надано 2-х кімнатну квартиру площею 49,28 кв. м.

Відповідно до п. 2 цього рішення зобов`язано Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації погасити юридичні документи на приватну власність ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 , якому надається житлова площа у зв`язку із відселенням з будівельного майданчика. Заселення цих осіб до квартир підтверджується поквартирними карточками і ордером на жиле приміщення № 2214 від 30 листопада 1987 року (том 1 а. с. 73-75).

В 1999 році ОСОБА_3 звернувся до КП «ВООБТІ» з договором-замовленням № 175 щодо надання довідки-характеристики для дарування належної йому частини будинку. На виконання цього договору-замовлення КП «ВООБТІ» відмовило ОСОБА_3 у наданні довідки-характеристики у зв`язку з тим, що при обстеженні 11 травня 1999 року виявлено, що будинок, який належав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 знесено, та рекомендовано звернутися в Управління містобудування та архітектури при виконавчому комітеті Вінницької міської ради для отримання рішення на погашення юридичних документів (том 1 а. с. 89-90).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року по справі № 10-10/5-06/01 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 визнано дійсним договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 від 8 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і визнано право власності на домоволодіння під АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 (том 1 а. с. 91-93).

На підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року за ОСОБА_3 . Комунальним підприємством «ВООБТІ» 16 листопада 2007 року зареєстровано право власності на 93/100 будинковолодіння АДРЕСА_4 (том 1 а. с. 94). В жовтні 1986 року за ОСОБА_3 зареєстровано 7/100 вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року.

Рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209 і додатком 4 до цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 976 кв. м. по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а. с. 95-96).

На підставі цього рішення 13 березня 2009 року ОСОБА_3 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 612942 (том 1 а. с. 97-98).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 120066938 від 10 квітня 2018 року земельну ділянку по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га (кадастровий номер :01:036:0091) ОСОБА_3 подарував своїй дочці ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 506 від 9 квітня 2013 року, за якою в той же день зареєстроване право власності.

В подальшому ОСОБА_4 поділила отриману в дар земельну ділянку на дві земельних ділянки: одна площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190), друга площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189, що зареєстровано на підставі свідоцтв про право власності серії НОМЕР_1 від 3 серпня 2015 року (у подальшому змінено на свідоцтво НОМЕР_2 від 6 серпня 2015 року) і НОМЕР_3 від 3 серпня 2015 року, відповідно.

Одна із земельних ділянок площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 52 відчужена ОСОБА_6 , яка в свою чергу на підставі договору дарування від 1 березня 2018 року № 435 подарувала її ОСОБА_2 .

Друга земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2015 року № 1434 відчужена ОСОБА_5 , який в свою чергу згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 50 продав ОСОБА_2 .

Станом на 10 квітня 2018 року земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) та 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що утворені внаслідок поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га, кадастровий номер :01:036:0091 перебувають у власності ОСОБА_2 (том 1 а. с. 99-109).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Грабік О.А.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року і про визнання недійсним Державного акта від 13 березня 2009 року, відмовлено (том 1 а. с. 192-197).

Цим рішенням, яке набрало законної сили 18 жовтня 2016 року, встановлені зокрема такі обставини.

Знесення жилих будинків, що знаходяться у власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб, допускається в кожному окремому випадку з дозволу відповідного виконавчого документу. Так, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 447 від 28 грудня 1989 року «Про заселення 36-ти квартирної блок-секції 180-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 » затверджено спільні рішення адміністрації та профспілкових комітетів: Вінницького державного проектного інституту, військової частини НОМЕР_4 , міськвиконкому, управління житлово-комунального господарства про надання квартир. Зокрема, за поданням Вінницького державного проектного інституту затверджено рішення про надання ОСОБА_7 з трьома членами його сім`ї, ОСОБА_23 , ОСОБА_10 і ОСОБА_24 з членами їх сімей, які проживали у будинку АДРЕСА_8 , 18, 28, 35, 64. В примітках до списку зазначено про відселення цих громадян із будмайданчика.

При цьому рішення виконкому в частині знесення будинку АДРЕСА_4 , складання акта про його знесення і «погашення юридичних документів» тобто про припинення права власності в установленому порядку не були реалізовані.

ОСОБА_3 на праві власності належало 7/100 будинку АДРЕСА_4 , яке набуте ним в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_25 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року. При цьому ні ОСОБА_25 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні її спадкоємець ОСОБА_3 не були включені до списку громадян на заселення жилого будинку по АДРЕСА_1 .

Технічна документація на земельну ділянку площею 0,0976 га розроблялася на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 1/35 від 10 січня 1956 року, яким за будинком АДРЕСА_4 закріплена земельна ділянка розміром 976 кв. м., тобто без врахування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 606 від 23 вересня 1982 року про вилучення даної земельної ділянки на підставі статті 38 ЗК УРСР і передачу її забудовникові.

Прокурором і позивачем не зазначено обставин та не підтверджено їх доказами про те, що Вінницький державний проектний інститут чи Управління капітального будівництва міськвиконкому оформлювали (або ж оформили) своє право користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до вимог земельного законодавства України з отриманням державного акта на право користування нею чи іншого правовстановлюючого документа.

За правилами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені судовим рішенням від 18 жовтня 2016 року такі обставини не потребують доказування, виходячи із того, що вони встановлені судом при розгляді іншої справи, у якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а саме: відповідачі Вінницька міська рада і ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 . При цьому в тій іншій справі була заявлена позовна вимога про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення Вінницької ради № 2209 від 24 грудня 2008 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 площею 976 кв. м. та передано земельну ділянку безоплатно у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, та визнання недійсним Державного акта від 13 березня 2009 року серії ЯЖ № 612942, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0976 га в межах згідно з планом, що розташована по АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для звернення прокурора із даною позовною заявою до суду в інтересах держави, а також що позивачем не надано відомостей і доказів про те, що Вінницький державний проектний інститут чи Управління капітального будівництва міськвиконкому оформлювали своє право користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до вимог ЗК України з отриманням державного акта на право користування нею; що із матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 , в яких містяться висновки Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради і Управління Держкомзему у м. Вінниці про наявні обмеження на використання земельної ділянки і сервітути, вбачається, що відсутні будь-які обмеження на використання земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожне особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства, згідно вимог статті 2 ЦПК України є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами частини 2 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, згідно положень статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї із сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no.2), 5447/03 параграф 33, рішення ЄСПЛ від 1 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454 параграф 25 рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо.

Тлумачення пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.

Представництво прокуратурою інтересів держави має здійснюватися у виключних випадках і в порядку, визначеному законом, яким є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках. Перший: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; другий: у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (частина 4).

Зазначених вимог закону прокурор не дотримався.

З`ясувавши такі факти, суд першої інстанції при вирішенні даного спору прийшов до вірного висновку про відсутність визначених законом підстав для звернення прокурора до суду із даною позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Крім цього, прокурором та позивачем не обґрунтовано та, відповідно, не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які ж саме інтереси держави порушені, невизнані або оспорюються відповідачами і в чому це порушення полягає.

Як свідчать матеріали справи, а саме: рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 286 від 23 квітня 1981 року із змінами до нього, внесеними рішенням № 332/7 від 10 липня 1986 року, № 606 від 23 вересня 1982 року, земельна ділянка площею 0,06 га у зв`язку із будівництвом багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 була відведена Державному проектному інституту під будівництво і з цих підстав була вилучена земельна ділянка, що значилася по генплану за домоволодіннями, у тому числі по АДРЕСА_9 (рішення № 286 від 23 квітня 1981 року) і земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Лисенка відведена Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету під житлове будівництво із вилученням земельних ділянок

Як встановлено у судовому засіданні, житловий будинок по АДРЕСА_1 був закінчений будівництвом, введений в експлуатацію з розподіленням квартир і заселенням мешканців.

Згідно вимог земельного законодавства повинно бути вирішено питання щодо статусу земельної ділянки, на якій знаходиться даний житловий будинок і з визначенням власника цієї земельної ділянки чи її землекористувача, з урахуванням зазначених рішень виконавчого комітету, в тій частині, що земельна ділянка згідно цих рішень відводилася Державному проектному інституту та Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету під житлове будівництво.

Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, згідно зазначених вимог закону, земельна ділянка, яка була вилучена та виділена під будівництво багатоквартирного будинку, повинна передаватися у постійне користування підприємствам, установам, організаціям які здійснюють управління цим будинком і на неї повинна бути виготовлена відповідна землевпорядна документація.

Із наведеного слідує, що такий постійний землекористувач вправі звернутися до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права, якщо таке порушення дійсно існує.

Доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 , яка була вилучена у ОСОБА_3 та виділена Державному проектному інституту під будівництво багатоквартирного будинку передана у постійне користування підприємству, установі чи організації, яка здійснює управління цим будинком та що на цю земельну ділянку виготовлена відповідна землевпорядна документація, прокурором і позивачем не надано і таких обставин вони не зазначали у своєму позові.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року, що набрало законної сили, землевпорядна документація із зазначенням розмірів і конфігурації земельної ділянки, яка є прибудинковою територією житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 не розроблялася, що підтверджено листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року.

Станом на час розгляду даного спору прокурором і позивачем інших відомостей не надано.

Крім цього із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 612942, виданого ОСОБА_3 , вбачається, що його земельна ділянка межує із: від А до Б землі Вінницької міської ради (вул. Лисенка), від Б до В землі Вінницької міської ради, від В до Г землі ОСОБА_26 , від Г до А землі ТОВ п-ва «Лотос-1» (том 1 а. с. 97-98).

Прокурором і позивачем не надано доказів про те, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_3 , межує із земельною ділянкою, відведеною Державному проектному інституту під будівництво багатоповерхового будинку, тобто, що ОСОБА_3 приватизовано земельну ділянку, яку було виділено під будівництво багатоквартирного житлового будинку для Державного проектного інституту.

Таким чином є безпідставними та не доведеними твердження прокурора і позивача в тому, що рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24 грудня 2008 року та виданий на його підставі ОСОБА_3 . Державний акт про право на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 612942 від 13 березня 2009 року порушують інтереси держави.

Позовні вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора щодо визнання припиненим права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно по АДРЕСА_4 , що зареєстроване на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100), щодо незаконності дій КП «Вінницьке об`єднане обласне бюро технічної інвентаризації» та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи із такого.

Право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно по АДРЕСА_4 зареєстроване за ним на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на час ухвалення оспорюваного рішення третейського суду і на час його виконання), сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на час ухвалення оспорюваного рішення третейського суду і на час його виконання), рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» (в нині діючій редакції) рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

По справі встановлено, що рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року ніким не оскаржувалося, у тому числі не оскаржено прокурором чи позивачем; воно не скасоване, набрало законної сили, а тому є обов`язковим до виконання.

Також матеріали справи не містять обґрунтувань позову та відповідних доказів про зміну, скасування, анулювання чи в будь-який інший визначений законом спосіб, припинення дії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3 на 7/100 часток будинку по АДРЕСА_4 .

На виконання законного рішення третейського суду та дійсного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем КП «ВООБТІ» проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 .

Для визнання припиненим права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно по АДРЕСА_4 , відсутні правові підстави, оскільки це право зареєстроване на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року, яке на сьогоднішній день є чинним та законним, оскільки воно не було оскаржено і не скасоване, а набрало законної сили і було виконано в обов`язковому порядку добровільно.

Також слід зазначити, що у пункті 5 (пункт 5.4) рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 286 від 23 квітня 1981 року вказано про те, що забудовника зобов`язано при переселенні громадян складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів (том 1 а. с. 30-31).

Як свідчать матеріали справи таке своє зобов`язання не виконали ні забудовники, на виконавчий комітет і погашення юридичних документів не було здійснено.

Щодо недійсності договору дарування № 506 від 9 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 0,0976 га.

Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком, згідно змісту частини 1 статті 718 ЦК України, можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно положення частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено судом ОСОБА_3 являвся законним власником земельної ділянки площею 0,0976 га по АДРЕСА_4 , тому як власник він вправі був розпорядитися належним йому майном, що він і вчинив, подарувавши земельну ділянку ОСОБА_4 в порядку та спосіб, визначений Цивільним кодексом України.

Також по справі заявлена позовна вимога про повернення у власність територіальної громади м. Вінниці, інтереси якої представляє Вінницька міська рада, земельної ділянки площею 0,0976 га по АДРЕСА_4 шляхом витребування у відповідача ОСОБА_2 , з тих підстав, що відповідач ОСОБА_3 не мав права їх відчужувати, так як в розумінні закону набув право власності на землю без відповідної правової підстави, тобто земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являвся законним власником спірної земельної ділянки, який на законних підставах розпорядився нею, провівши її відчуження на користь ОСОБА_4 . Послідуючий власник ОСОБА_2 також придбав земельну ділянку у передбачений законом спосіб і є законним її власником, оскільки іншого судом не встановлено.

При цьому первинний власник земельної ділянки ОСОБА_3 не ставить питання про її витребування.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, на висновки суду не впливають та спростовані наведеним вище.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Сопрун
І.М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 27 травня 2019 року