Справа № 203/4171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання усного договору найму житлового приміщення, усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року. Також у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, яка не є членом її сім`ї, в квартирі не проживає. Відповідно до направленого листа-повідомлення остання відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстрації, чим чинить їй перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні квартирою. В зв`язку з чим, позивачка просила розірвати усний договір найму квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею та відповідачкою та усунути їй перешкоди в здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачкою такою, що втратила право користування квартирою.

В судовому засіданні позивачка та представник останньої підтримали заявлений позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачка була зареєстрована в належній позивачці квартири за згодою останньої. ОСОБА_1 обіцяла в разі здійснення за нею догляду укласти договір довічного утримання та в подальшому скласти заповіт на квартиру на ім`я відповідачки. Але, в подальшому відмовилась від своїх обіцянок, а витрачені відповідачкою кошти на її утримання повернути відмовилась. З червня 2018 року відповідачка дійсно не проживає в квартирі, але згодна знятись з реєстрації лише після повернення позивачкою понесених на її утримання витрат.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі з 29.12.2014 року за згодою позивачки була зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Обов`язки наймача житла визначні ст.815 ЦК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір

найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

Згідно ст.826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

-місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

-місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як зазначила під час розгляду справи в суді позивачка ОСОБА_1 відповідачка була зареєстрована в квартирі за її згодою, але фактично в належній їй квартирі відповідачка ніколи не проживала, знятись з реєстрації в добровільному порядку відмовляється.

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що за згоди позивачки була зареєстрована в належній останній квартирі АДРЕСА_1 . До червня 2018 року за усною домовленістю здійснювала догляд за позивачкою, приходячи до неї, іноді проживаючи в квартирі. Після того, як позивачка відповідно до попередніх домовленостей відмовилась укладати договір довічного утримання та складати заповіт на її ім`я, вона з червня 2018 року припинила здійснювати догляд та стала постійно мешкати в цьому ж будинку в квартирі АДРЕСА_2 з реєстрації в квартирі позивачки відмовляється, поки позивачка не повернення понесені нею на її утримання витрати.

Таким чином, судом встановлено, що письмовий договір найму квартири АДРЕСА_1 , як це передбачено ч.1 ст.811 ЦК України між сторонами не укладався.

Позивачка заперечувала факт вселення відповідачки до квартири після реєстрації та фактичного проживання в останній.

Посилаючись на те, що після реєстрації в квартирі позивачки вона мешкала в останній до червня 2018 року, відповідачка у відповідності до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не надала будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її вселення до квартири позивачки, проживання в останній, несення обов`язків наймача.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт укладання договору найму між сторонами, погодження його істотних умов. А сам факт реєстрації відповідачки в квартирі позивачки не є свідченням укладання відповідного договору.

Крім того, навіть за умови укладання договору найму між сторонами та прийняття до уваги позиції сторони відповідача, суд враховує, що після виселення відповідачки з квартири в червні 2018 року, договір найму між сторонами було розірвано в силу ч.1 ст.825 ЦК України.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачкою вимог про розірвання усного договору найму квартири та про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині.

Поряд з цим, суд враховує, що позивачка, як одноособовий власник квартири АДРЕСА_1 , має право вільно володіти та користуватись належним їй майном.

Відповідачка права користування вказаною квартирою не має та відмовляючись знятись з реєстрації, чиніть позивачці перешкоди у вільному користування та розпорядженні квартирою.

В зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення їй перешкод в здійснення права власності шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, що в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для подальшого зняття її з реєстрації в квартирі, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

В зв`язку з частковим задоволенням позову та враховуючи, що відповідачку, як особу з інвалідністю ІІ групи, в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. покласти на останню, а в іншій частині сплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391,810,811,815,825, 826 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.4,5,10,11,12,76-80,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання усного договору найму житлового приміщення, усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак