Головуючий в 1 інстанції Черков В.Г.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Баркова В.М.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 лютого 2019 року у цивільній справі № 242/795/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріус Першої селидівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту сумісного проживання без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначила, що з 03.10.2000 р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 Проживали разом до його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Вона поховала ОСОБА_3 Звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але було повідомлено про те, що вона не має права на майно померлого. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для оформлення спадщини. Просила встановити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з жовтня 2000 року по 11 липня 2017 року; визнати за нею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.№ НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на майно, а саме на: 3/4 частини легкового автомобіля ВАЗ 21112-125-51, реєстраційний № НОМЕР_2 , тип - легковий універсал, номер шасі НОМЕР_3 , колір чорний, технічний паспорт - НОМЕР_4 ; 3/4 частини грошових коштів, які перебувають на особовому рахунку ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 1 лютого 2019 року позов задоволено частково.

З даним рішенням не погодився відповідач і оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач і її представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Третя особа - Державний нотаріус Першої селидівської державної нотаріальної контори до суду не зявилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача і її представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Як вбачається з позову, факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_3 Крім того, встановлення даного факту може мати юридичне значення щодо майна, набутого під час спільного життя.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст..74 СК України).

Таким чином, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й однин з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та звіту, ОСОБА_3 належить легковий автомобіль ВАЗ 21112-125-51, реєстраційний № НОМЕР_2 , тип - легковий універсал, номер шасі НОМЕР_3 , колір чорний.

Як вбачається з Акту від 18.01.2018 р., у період з жовтня 2000 р. по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з ним мешкала однією сім`єю ОСОБА_2

Згідно договору-замовлення № НОМЕР_5 , ОСОБА_2 здійснила організацію поховання ОСОБА_3 .

Постановою від 30.01.2018 р. у вчиненні нотаріальних дій після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують родинні відносини з померлим

Згідно даних Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Першою селидівською державною нотаріальною конторою Донецької області було заведено спадкову справу за № 143/2017 за заявою ОСОБА_1 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_2 від імені померлого не посвідчувалось.

Для повного і всебічного дослідження обставин справи суд першої інстанції також допитав свідків.

Свідок з боку позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що Акт склала на прохання позивача зі слів останньої та сусідів. Не пам`ятає, чи зареєстрована ОСОБА_2 за адресою померлого.

Свідок з боку позивача свідок ОСОБА_5 суду показала, що працює на ринку навпроти магазину, де працювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підтримувала з ними дружні стосунки. Приблизно з 2000 р. вони стали мешкати разом і мешкали до дня смерті ОСОБА_3 останнім познайомилася через ОСОБА_2 , неодноразово була у них у гостях, також були на святкуваннях днів народження спільних друзів. Вони проживали разом як чоловік та дружина.

Свідок з боку позивача ОСОБА_6 суду показав, що був сусідом померлого. З 2000 р. і по день смерті ОСОБА_3 останній перебував у стосунках як чоловік і жінка з ОСОБА_2 , вони жили разом як чоловік та дружина.

Свідок з боку позивача ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали зустрічатися у 2000 р. Вони разом зустрічали 2000 р. Також часто разом зустрічались на свята. Працювали вони разом та мешкали разом як чоловік та дружина.

Свідок з боку позивача ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина приблизно з середини-кінця 2000 р. і по день його смерті. Вона була сусідкою ОСОБА_3 Спочатку у квартирі жив він сам, а потім з`явилася ОСОБА_2 Вона їх постійно бачила. Також, вони робили ремонт в квартирі. Вона декілька разів заходила у квартиру, вони в цей час також були разом. Інших жінок вона не бачила.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_9 суду показав, що він з померлим товаришував сім`ями. З 1994 р. З 2003 р. ОСОБА_3 , вирішив жити сам. Вони інколи зустрічалися. Він турбувався про доньку, казав, що все дістанеться їй. Ремонт в квартирі робив він сам. Знає, що зустрічався з якоюсь жінкою, проте в квартирі ні жінки, ні жіночих речей не бачив. Знає позивачку, так як вона працювала разом із покійним. ОСОБА_3 казав, що вони тільки працюють разом. Не може ні підтвердити, ні спростувати факту їх спільного проживання. Ховали ОСОБА_3 . ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Документи про поховання забрала ОСОБА_2

Свідок з боку відповідача ОСОБА_10 суду показала, що вони дружили сім`ями. Знає, що ОСОБА_3 іноді зустрічався з ОСОБА_2 , проте ключів від його квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у неї не було. Квартиру він придбав у жовтні 2002 р. У 2006 р. побудував магазин, а раніше був контейнер. В роботі йому допомагала ОСОБА_13, з якою він жив з 1996 р. по 2002 р. Коли приходила в квартиру до покійного, жіночих речей не бачила. Приходив до них у гості теж без жінки. ОСОБА_2 бачила з ОСОБА_3 на ринку. Також бачила його з іншими жінками. Казав, що все дістанеться дочці. Знає, що ОСОБА_2 перебувала у стосунках з ОСОБА_3 після 2002 р. і по 2006 р. Потім він перебував у стосунках з іншою жінкою з 2006 р. по 2015 р.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_11 суду показала, що вона іноді зустрічалася з ОСОБА_3 Він пропонував їй спільно мешкати, але без реєстрації шлюбу, оскільки хотів, щоб все дісталося донці. Підтримувала близьки стосунки із покійним з 2006 р. по 2015 р. Зустрічались здебільшого у неї, проте, коли приходила до нього, жіночих речей не бачила. Вони разом ходили також у гості та на свята.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_12 суду показав, що померлий мешкав сам у квартирі. Він іноді заходив до нього у гості, жіночих речей не бачив. Позивач з померлим мали лише інтимні стосунки, але однією сім`єю не проживали. Після 2013-2014 р. інформації не має, оскільки виїзджав у цей період.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов правильного висновку, що заперечуючи факт фактичного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідач та її представник не довели що вони не проживали однією сім`єю як чоловік та дружина. Їх пояснення та пояснення свідків з боку відповідача обґрунтовані тим, що вони не бачили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом у квартирі, коли вони були там.

Так, свідки з боку відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у судовому засіданні дали пояснення, які ні спростовують, ні підтверджують факту сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Письмових доказів на скасування доводів позивача суду не надано.

Таким чином, судом правильно встановлено з пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , та письмових доказів, а саме: довідки про здійснення поховання ОСОБА_3 , що фактично позивач мешкала сумісно з померлим ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина.

Пояснення свідка ОСОБА_4 в частині сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надані у судовому засіданні, суд вважає не обґрунтованими тому, що ця інформація відома їм зі слів позивача та свідків з боку позивача.

Суд правильно врахував Акт про сумісне мешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2002 р., оскільки свідки у судовому засіданні підтвердили факт тривалого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше п`яти років до дня його смерті і могли помилитися щодо дати початку сумісного проживання.

Таким чином, доводи щодо сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , суд правильно врахував частково з 2002 р. і по день його смерті, оскільки суду документів щодо приналежності та реєстрації квартири не надано, таким чином посилання представника відповідача щодо загальної недопустимості Акту не підтверджено належними та допустимими доказами. Також, суду не надано письмових доказів на підтвердження факту сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2000 р. по 2002 р.

Враховуючи, що суперечностей в доказах, поданих з боку сторони позивача та сторони відповідача з приводу проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2002 р. по день смерті немає, то суд дійшов правильного висновку, що є встановленим факт проживання ОСОБА_3 в зазначений період за вказаною адресою. Крім зазначеного цей факт підтверджується відсутністю письмових доказів з приводу проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2000 р. по 2002 р.

За наявності цього факту та пояснень свідків, що ОСОБА_3 тривалий час проживав разом з ОСОБА_2 , суд дійшов правильного висновку, що дійсно вони разом проживали як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 , але не з 2000 р., як стверджує позивач, а з 2002 р.

Апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 лютого 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2019 року.

Суддя