Справа № 175/1829/18
Провадження № 2/175/606/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 лютого 2019 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Новік Л.М.,
за участю секретаря Сапай О.Г.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції і 3% річних,
Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 11.02.2019 року у сумі 101354,65 грн. з урахуванням інфляції та 3% річних.
Позивач у відкритому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з»явився з невідомої суду причини.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідач в зазначений в договорі позики строк кошти не повернув.
У 2015 році позивач звертався до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 15.05.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами. Ухвала ОСОБА_1 оскаржена не була.
Суд, розглядаючи дану справу, приймає до уваги, що дійсно у відповідача виникло грошове зобовязання, для якого встановлені певні строки його виконання, і дане зобовязання боржником не виконано.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, суд враховує наступні обставини:
Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки.
Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно ст.261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Статтею 263 ЦК передбачено підстави зупинення перебігу позовної давності.
Статтею 264 ЦК України передбачено підстави переривання перебігу позовної давності. Зокрема, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і лише на підставі поданих доказів. Саме на позивача за законом покладено обов'язок по доказуванню позовних вимог і тих підстав, з яких заявлено позов.
Виходячи з положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України про диспозитивність і змагальність цивільного процесу та обовязок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються і які не визнаються іншою стороною, то при розгляді даної справи і при вирішенні питання щодо позовної давності суд виходить з того, що позивач не довів наявності обставин, які б перервали або зупинили перебіг позовної давності для даного грошового зобовязання.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач дійсно 04.02.2015 року звертався до суду з вимогою про стягнення заборгованості за вищевказаним договором позики, але його позов не було прийнято до провадження, а повернуто позивачу через не усунення недоліків. При зясуванні у нього даного питання, позивач зазначав, що вважає, що таким зверненням до суду було перервано строк позовної давності.
Предявлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією повязується початок процесу у справі.
Згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження.
За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
Тому, враховуючи те, що позовну заяву подану позивачем 04.02.2015 року позивачу було повернуто, суд вважає що в даному випадку перебіг позовної давності не переривається.
Враховуючи дату подання даного позову до суду 17.05.2018 року та кінцеву дату повернення позики 01.02.2012 року, при відсутності підстав для зупинення або переривання перебігу строку позовної давності, - позивач пропустив строк позовної давності за вимогою про повернення позики, про нарахування індексу інфляції та 3% річних за користування позикою. Наявності поважних причин пропуску позивач не довів, а тому відсутні підстави для його поновлення.
Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Отже, судом не встановлено підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.
Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а в позові йому відмовлено повністю, то судовий збір компенсується за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 256,257,259,267,625 ЦК України, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції і 3% річних відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Л.М. Новік