17 травня 2019 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
при секретарі судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
3355,62 доларів США - заборгованість за процентами.
218656,01 гривень нарахована пеня.
Відповідач повернення коштів не здійснює, від їх сплати ухиляється, чим порушує умови договору та норми чинного законодавства щодо належного виконання своїх зобов`язань.
Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти від погашення суми заборгованості ухиляється, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості із відповідача в примусовому порядку.
Вказана справа розглядається в порядку загального позовного провадження на підставі ухвали Рівненського міського суду від 14.12.2018 року.
В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.6, 10 ст.187 ЦПК України судом було надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування такої фізичної особи).
Згідно отриманої судом інформації, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.
18 липня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 (далі Позивач) укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги (а.с. 29-31).
3355,62 доларів США - заборгованість за процентами.
218656,01 гривень нарахована пеня.
З оглянутого в судовому засіданні листа-повідомлення № 3-243000/5449 від 18.07.2018 року вбачається, що позичальника, іпотекодавця ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 повідомлено новим кредитором ОСОБА_1 та старим кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» проте, що між кредиторами укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с. 33).
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги заборгованості за Кредитним договором в розмірі визначеному Додатком №1 до Договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 18.07.2018 року.
З вище наведених міркувань суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 в контексті доводів позивача було порушено відповідачем ОСОБА_2 , шляхом невиконання зобов`язання за кредитним договором.
Нормами статей 525,526,527,530 Цивільного кодексуУкраїни встановлено,що зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зі змісту статей 610,611,612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов"язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов"язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.
За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого ж самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлений договором.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Що стосується стягнення заборгованості в іноземній валюті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до практики Верховного Суду гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (постанова від 16.01.2019 року, справа № 464/3790/16-ц).
Таким чином, стягнення боргу в іноземній валюті не суперечить закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 192, частини третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.
Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.
Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у розмірі 9162 грн 40 коп., сплата якого стверджуються платіжним дорученням.
Керуючись ст.ст.4,12,77-81,141,247,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст. 526,530,625,629,1048,1049,1050,1054 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 9162,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Н.Г. Кучина