ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/869/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1352/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.

за участю: представника апелянта - Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/869/16-ц за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року (суддя Пашкевич Р.В.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору про внесення змін недійсним,

встановив:

У березні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом та просило стягнути солідарно з приватного підприємства «РУСАЛ», ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 106454,57 грн, а саме: 5179,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 95253,61 грн - пеня, 1000 грн - штраф (фіксованої частини), 5021,65 грн - штраф (процентної складової).

Позов мотивовано тим, що 08 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та приватним підприємством «РУСАЛ» (далі - ПП «РУСАЛ») був укладений кредитний договір № 08.03.02.01.3307, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у сумі 30000 грн. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання по кредитному договору. Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 02 лютого 2016 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 144343,10грн. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2010 року з відповідачів стягнуто заборгованість за вказаним кредитом у розмірі 48944,85 грн., а тому стягненню підлягає 106454,57 грн., а саме: 5179,31 грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 95253,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 5021,65 грн. - штраф (процентна складова). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 08 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки та додаткові угоди до нього, відповідно до яких поручитель поручився за виконання зобов`язань ПП «Русал» за кредитним договором. Відповідачі ухиляються від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашають.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року провадження у справі у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПП «РУСАЛ» про стягнення заборгованості закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 червня 2017 року скасовано рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 50179,31 грн заборгованості по кредитному договору, яка складається із: 5179,31 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 45000 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного суду від 17 жовтня 2018 року рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 07 червня 2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати недійсними договір про внесення змін №2 до договору поруки №3307 від 08 серпня 2006 року, укладений 04 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , та договір про внесення змін №2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1

Зустрічний позов мотивовано тим, що підставою для звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із позовною вимогою про стягнення заборгованості став договір про внесення змін №2 до договору поруки №3307 від 08 серпня 2006 року, укладений 04 листопада 2013 року, та договір про внесення змін №2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, яким передбачено нову кінцеву дату погашення заборгованості за кредитом - 03 листопада 2018 року, розмір процентів за користування кредитом, розмір пені. Вважає, що дані договори є недійсними, оскільки вони укладені поза межами основного кредитного договору, строк виконання якого настав у зв`язку із достроковим стягненням коштів, а тому у нього, як поручителя, припинились зобов?язання, які виникли на підставі договору поруки. Враховуючи, що суб`єктивний обов`язок поручителя, після строку дії поруки припинився, законодавець забороняє вчиняти дії щодо захисту прав за договором поруки, у тому числі, поза межами дії договору поруки укладати договори про внесення змін до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, змінювати умови договору, змінювати дію договору.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2019 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПП «РУСАЛ» про визнання договорів про внесення змін недійсними об`єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2019 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПП «РУСАЛ» в частині визнання недійсним договору про внесення змін № 2 до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006, який укладений 04.11.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПП «РУСАЛ».

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору про внесення змін недійсним задоволено. Визнано недійсним договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, укладений 04 листопада 2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 . Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 704,80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після зміни строку виконання основного зобов`язання по кредитному договору договір поруки №3307 від 08 серпня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_1 , припинив свою дію, а тому договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року підлягає визнанню недійсним. Умовами договору поруки передбачено строк терміном 15 років, в межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу, а тому строк позовної давності не сплив.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним договору про внесення змін №2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що судом не вирішено питання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки оспорюваний договір про внесення змін до договору поруки було укладено 04 листопада 2013 року, а тому сплив трирічний строк позовної давності. Договір про внесення змін №2 до договору поруки відповідає законодавству України, так як його зміст не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; сторонами досягнуто згоду з усіх істотних умов договору; договір укладено в письмовій формі; позичальник при його укладенні мав необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення ОСОБА_1 було вільним та відповідало його внутрішній волі. Зазначив, що договором про внесення змін №2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, укладеного між кредитором і боржником, та змісту зобов`язань, які позичальник взяв на себе, сторони змінюють первісне зобов?язання новим, за виконання якого поручився поручитель.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості не оскаржується, а отже не є предметом апеляційного перегляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що законодавець забороняє укладати додаткові договори поза межами дії кредитного договору та договору поруки. Поручитель ОСОБА_1 поручився за виконання зобов`язань боржника по кредитному договору, укладеному у 2006 році, за яким ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав свій судовий захист, заборгованість стягнута рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11.05.2010 року за вказаним договором, а тому зобов`язання по договору поруки припинилися. Відповідно до ст. 548 ЦК України недійсне зобов?язання не підлягає забезпеченню, а тому в даному випадку недійсність основного зобов?язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Відповідно до умов договору про внесення змін від 04.11.2013 року до договору поруки №3307 від 08.08.2006 року сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у п`ятнадцять років, тобто до 04 листопада 2028 року.

В судовому засіданні представник апелянта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Москалюк С.А. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК) та ПП «РУСАЛ» укладено кредитний договір № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом 30000 грн на строк до 01 серпня 2009 року.

30 січня 2009 року між банком та ПП «РУСАЛ» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, відповідно до якої було змінено відсоткову ставку по кредитному договору з 21% до 26,5% річних та визначено кінцеву дату повернення кредиту до 31 липня 2009 року.

Договором про внесення змін №2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року кінцеву дату повернення кредиту визначено до 03 листопада 2018 року.

08 серпня 2006 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 3307.

04 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, відповідно до якого зміст тексту договору поруки викладено в новій редакції. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору про внесення змін до договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП «РУСАЛ» своїх обов`язків за кредитним договором №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит з лімітом 31918,30 грн, а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк згідно графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 03.11.2017 року. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 5.1 вищезазначеного договору про внесення змін № 2 від 04.11.2013 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 15 років.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором у останнього станом на 02 лютого 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 106454,57грн, яка за розрахунками банку складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 5179,31 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань (за період з 12 травня 2010 року) - 95253,61 грн, штрафу (фіксована частина) у розмірі 1000 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 5021,65 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2010 року (справа № 2-279/10) стягнуто у солідарному порядку із ПП «РУСАЛ» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну заборгованість по кредиту у розмірі 48944,85 грн, яка складається із простроченої заборгованості у розмірі 29446 грн, прострочених відсотків у розмірі 11604,58 грн, 1000 грн штрафу (фіксована частина), 2048,54 грн штрафу (процентна складова), 4845,73 грн пені. Зазначене рішення суду набрало законної сили 21 липня 2010 року.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, кредитор вчиняти не може.

У січні 2010 року банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника і поручителя про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.

Отже, договір поруки №3307, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 від 08 серпня 2006 року припинив свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, укладений після того як банк скористався своїм правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого останній змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому договір поруки № 3307 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 від 08 серпня 2006 року припинив свою дію.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору про внесення змін №2 до договору поруки №3307 від 08 серпня 2006 року, укладеного 04 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

Доводи апелянта щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у договорі про внесення змін №2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, який укладений 04 листопада 2013 року сторонами визначено, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлено у 15 років, а тому строк звернення до суду закінчується у 2028 році, що спростовує посилання представника апелянта на сплив строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко