Справа № 365/875/16-ц Головуючий 1 інстанція- Денисенко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/4068/2018 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Згурівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельних ділянок у державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації права оренди землі та зобов`язання внести відомості до державного земельного кадастру, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що він на підставі договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року орендує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 47,2900 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована на території Правожовтневської (нині Любомирівської) сільської ради Згурівського району Київської області. Договір оренди земельної ділянки у встановленому законом порядку було зареєстровано у відділі Держкомзему Згурівського району Київської області 29 грудня 2012 року за № 03180. Строк оренди становить 49 років.

Вказував, що відповідач ГУ Держземагенства у Київській області двома протизаконними наказами від 27 серпня 2013 року надав дозвіл відповідачу ОСОБА_2 на розробку документації із землеустрою щодо відведення в межах Правожовтневської сільської ради двох земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. Внаслідок неналежної підготовки проектів землеустрою для ОСОБА_2 орендована ним земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 була розділена на дві частини, які увійшли до складу земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , а відтак існування переданої йому в оренду земельної ділянки припинилося у зв`язку із внесенням до Державного земельного кадастру відомостей про дві новостворені земельні ділянки.

Після цього ГУ Держземагенства у Київській області двома наказами від 01 жовтня

- 2 -

2013 затвердило відповідні проекти із землеустрою та передало в оренду відповідачу ОСОБА_2 обидві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , а відділ Держземагенства у Згурівському районі уклав із ОСОБА_2 два договори оренди землі, які в подальшому Згурівська районна державна адміністрація Київської області зареєструвала 06 березня 2014 року за номерами записів про інше речове право 4893440 та 4894691 відповідно. Вважає, вказані накази відповідача незаконними, оскільки його право оренди не припинялося, а надання ділянки у користуавння іншій особі можливо лише після припинення його права користування цією ділянкою.

Вказував, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року по справі № 365/53/15-ц задоволено його позов та визнано недійсними укладені між ОСОБА_2 і ГУ Держземагенства у Київській області два договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . Він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області, Відділу Держгеокадастру у Згурівському районі та Згурівської районної державної адміністрації із заявами про виключення із Державного земельного кадастру даних про державну реєстрацію виділених відповідачу ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , а також про скасування державної реєстрації його права оренди, які залишені без відповіді.

Після уточнення позовних вимог просив скасувати державну реєстрацію земельних ділянок в межах Любомирівської сільської ради Згурівського району Київської області з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 із зобов`язанням державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області (ГУ Держгеокадастру у Київській області) внести до Державного земельного кадастру запис про скасування державної реєстрації цих земельних ділянок; скасувати державну реєстрацію права ОСОБА_2 на оренду земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , номери записів про інше речове право 4893440 та 4894691 від 06 березня 2014 року із зобов`язанням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Згурівської райдержадміністрації внесення до державного реєстру прав на нерухоме майно внесення запису про скасування такого права оренди; зобов`язати державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести до державного земельного кадастру запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 47,2900 га, розташованої на території Любомирівської сільської ради Згурівського району Київської області; зобов`язати державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Київській області внести до державного земельного кадастру відомості про право оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 47,2900 га, розташовану на території Любомирівської сільської ради Згурівського району Київської області, яке зареєстроване у вдділі Держкомзему Згурівського району Київській області на підставі договору оренди землі від 29 грудня 2012 року за номером 03180, судові витрати стягнути із відповідачів.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити його позов в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, і невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга

- 3 -

мотивована незаконністю ухвали суду від 11 січня 2018 року про відмову у зупиненні провадження в даній справі до вирішення Верховним Судом справи № 365/53/15-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди, укладених із ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди, укладеного із ОСОБА_1 Судовими рішеннями у цій справі у задоволенні його позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, однак він подав касаційну скаргу, за якою суд касаційної інстанції 09 листопада 2017 року відкрив провадження та витребував матеріали справи. Вважає, що вирішення цієї справи неможливе до вирішення справи № 365/53/15-ц, оскільки оскаржуване рішення повністю грунтується на фактах, встановлених рішенням у справи № 365/53/15-ц, яка перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції. Окрім того судом вже зупинялося провадження у цій справі до вирішення справи № 365/53/15-ц за клопотанням сторони ОСОБА_2 , в той же час, як йому безпідставно відмовлено, що свідчить про дискримінаційність. Суд прийшов до невірних висновків про відсутність в кадастровій системі відомостей про орендовану ним ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , та те, що поземельна книга нібито не заводилась і ділянка сформована не була. Суд прийшов до хибних висновків, що надані ним докази не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні від 25 вересня 2015 року, що не відповідає дійсності, бо надані ним докази спростовують висновки суду в цій справі. Вважає, що при скасуванні касаційною інстанцією судових рішень у іншій справі № 365/53/15-ц, всі обставини, на які посилається суд в даній справі, вважатимуться недоведеними. Вказу, що рішення у справі було прийнято суддею, якому заявлено відвід і підстави цього відводу є обгрунтованими, бо суддя допустив числені порушення норм процесуального закону, безпідставно відмовивши у витребуванні доказів, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Інші відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник позивач ОСОБА_1 адвокат Явон А.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області як незаконне.

Відповідачі ГУ Держгеокадастру у Київській області, Згурівська районна державна адміністрація Київської області та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому суд виходив з того, що позивач в судовому засіданні не довів факт порушення його прав, оскільки у нього відсутнє право оренди на спірні земельні ділянки, що встановлено рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року, яке набрало законної сили. Обставини, встановлені зазначеним рішенням не

- 4 -

підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, абооспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред`являються позовні вимоги, і який, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України (в редакції чинній на час передачі ділянок в оренду) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно положеньст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між Згурівською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_1 було укладенодоговір оренди земельної

- 5 -

ділянки сільськогосподарського призначення площею 47,2900 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована на території Правожовтневської (нині Любомирівської) сільської ради Згурівського району Київської області. За умовами договору строк оренди становить 49 років.

Також, встановлено, що наказами ГУ Держземагенства у Київській області № КИ/:08:006/00006547 і № КИ/:08:006/00006546від 01 жовтня 2013 року затверджено проекти із землеустрою та надано в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , розміром 46,1570 га і 24,9999 га відповідно, розташовані на території Правожовтневської (нині Любомирівської) сільської ради Згурівського району Київської області, до складу яких увійшла земельна ділянка розміром 47,2900 га, яка перебувала у користуванні позивача ОСОБА_1

06 березня 29014 року між ГУ Держземагенства у Київській області в особі відділу Держземагенства у Згурівському районі та ОСОБА_2 укладенодва договори оренди вказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами НОМЕР_2 і НОМЕР_3 , розташованих на території Правожовтневської (нині Любомирівської) сільської ради Згурівського району Київської області.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року у справі № 365/53/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області, ГУ Держземагенства у Київській області, ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3 і НОМЕР_2 , укладених між ОСОБА_2 і ГУ Держземагенства у Київській області, так як ОСОБА_2 були надані в оренду земельні ділянки в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради, а накази ГУ Держземагенства у Київській області від 27 серпня 2013 року щодо дачі дозволу на виготовлення проектів відводу та від 01 жовтня 2013 року про затвердження проектів із землеустрою та надання ділянок в оренду є чинними.

Цим же рішенням задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 , визнано недійсним договір оренди землі для ведення фермерського господарства, підписаний 29 грудня 2012 року між Згурівською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_1 щодо передання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства з кадастровим № НОМЕР_1 , площею 47,2900 га, розташованої в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області з тих підстав, що інформація про реєстрацію договору у відділі Держземагенства у Згурівському районі відсутня. Відомості про земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 в Національній кадастровій системі відсутні, Поземельна книга на зазначену земельну ділянку не відкривалась.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

З урахуванням того, що накази ГУ Держземагенства у Київській області, якимизатверджено проекти із землеустрою та надано в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки, а також укладені з ним договори оренди є чинними, підстави для скасування реєстрації ділянки та записів про право оренди ОСОБА_2 відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на недоведеність порушення прав позивача, оскільки у нього відсутнє право оренди на

- 6 -

спірну земельну ділянку і як наслідок відсутнє порушення його прав при передачі ділянки в оренду ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі та незаконність ухвали суду від 11 січня 2018 року про відмову у зупиненні провадження в даній справі до вирішення Верховним Судом справи № 365/53/15-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди, укладених із ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди, укладеного із ОСОБА_1 , безпідставні та суперечать приписам процесуального закону.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом указаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, відповідних їм правовідносин та формування судом правових висновків щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи.

При цьому зупинення провадження можливе виключно до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, а не до її вирішення, як було зазначено у попередній редакції (п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року).

Встановлено, що у справі № 365/53/15-ц рішення Згурівського районного суду Київської області від 25вересня 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року.

Отже, рішення у справі № 365/53/15-ц набрало законної сили, а відтак передбачені п.6 ч.1 ст.255 ЦПК України підстави для зупинення цієї справи відсутні.

З викладених підстав колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, щосудом вже зупинялося провадження у цій справі до вирішення справи № 365/53/15-ц за клопотанням сторони ОСОБА_2 , в той же час, як йому безпідставно відмовленло, що свідчить про дискримінаційний підхід.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що суд прийшов до невірних висновків про відсутність в кадастровій системі відомостей про орендовану ним ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , а поземельна книга нібито не заводилась і ділянка сформована не була, оскільки наведені обставини встановлені судовим рішенням за участю тих же сторін, а тому згідно ст.82 ЦПК України доведеню не підлягають.

Це ж стосується посилань скаржника на те, що суд прийшов до невірних висновків, що надані позивачем докази не спростовують висновків суду першої інстанції від 25 вересня 2015 року, що не відповідає дійсності, бо надані ним докази спростовують висновки суду в іншій справі.

В даному випадку згідно ч.4 ст.82 ЦПК України дані обставини не підлягають доведенню, бо вже встановлені рішенням суду. Позивач помилково вважає, що пред`явивши інший позов він може доводити і просити суд встановити інші обставини, ніж ті, що вже встановлені в іншій справі за його участю рішенням, яке набрало законної сили.

Таке суперечить вимогам процеуального закону.

Окрім того, таке суперечить принципу юридичної визначеності, який є одним із

- 7 -

суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.

ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Ураховуючи викладене, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що всі надані позивачем докази на підтвердження вимог не є належними і спірні обставини не підлягають повторному доказуванню, бо вже встановлені рішенням суду в іншій справі, а надані докази не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи скарги про те, що у випадку скасування касаційною інстанцією рішень у справі № 365/53/15-ц всі обставини, на які посилається суд в даній справі вважатимуться недоведеними, не є підставою для скасування рішення в даній справі, а можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Посилання у скарзі на те, що рішення у справі було прийнято суддею, якому заявлено відвід і підстави цього відводу є обгрунтованими, бо суддя допустив числені порушення норм процесуального закону, безпідставно відмовивши у витребуванні доказів, що є обов`язковою підставою ля скасування судового рішення необгрунтовані, бо як вище вказувалося суддя вірно відмовив у задоволенні клопотань позивача з огляду на те, що клопотання стосувалися дослідження доказів для встановлення обставин, які вже встановлені рішенням суду і не підлягають доказуванню при розгляді інших справ.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

- 8 -

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: