Справа № 738/2150/18
№ провадження 2/738/84/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi судді Парфененко О.Я., з участю секретаря судового засідання Зубкович Н.Ф., позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача Менської міської ради Шаповала В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Менської міської ради, треті особи - ОСОБА_5 , Менська районна державна нотаріальна контора про визнання рішення виконкому та державного акта про право власності на земельну ділянку недійсними,

В С Т А H О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Менської міської ради, треті особи - ОСОБА_5 , Менська районна державна нотаріальна контора про визнання рішення виконкому та державного акта про право власності на земельну ділянку недійсними. Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 є власниками житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який не розділений в натурі, всі співвласники користуються ним спільно за взаємною згодою. У серпні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до ОСОБА_3 з пропозицією стосовно приватизації земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, але відповідач повідомив, що дана земельна ділянка була приватизована у 1993 році його матір`ю ОСОБА_6 , яка на той час була співвласницею будинку. Також відповідач повідомив, що разом із часткою домоволодіння він успадкував за заповітом після смерті матері всю земельну ділянку. Позивач вважає, що вона як співвласник будинку мала право на спільне користування земельною ділянкою та право на приватизацію земельної ділянки, приватизувавши одноосібно земельну ділянку ОСОБА_6 порушила їхні права. Позивач посилаючись на ст.ст. 42, 44 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), ст.ст. 48, 57 ЗУ «Про власність», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 19, 30 ЦПК України просить: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів №83 від 28 жовтня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 , яка мешкає по АДРЕСА_1 земельної ділянки, площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсним Державний акт на право приватної власті на землю виданий ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів №83 від 28 жовтня 1993 року на земельну ділянку площею 0,17 га, яка розташована на території селища Макошине Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33 від 27 жовтня 1997 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №4422 видане 23 листопада 2001 року Менською районної державною нотаріальною конторою Чернігівської області в частині успадкування після смерті ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 земельної ділянки, площею 0,17 га, яка розташована на території селище Макошине Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с. 4-10).

10 січня 2019 року та 06 березня 2019 року від третьої особи ОСОБА_5 до суду надійшли письмові пояснення, згідно з якими ОСОБА_5 вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню (т.1 а.с. 61, 127-129).

15 лютого 2019 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності (т.1 а.с. 101-105).

06 березня 2019 року від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог, заперечує щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності (т.1 а.с.132-133).

12 квітня 2019 року від представника позивачки до суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно з якої представник позивача просив: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів №83 від 28 жовтня 1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 , яка мешкає по АДРЕСА_1 земельної ділянки, площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсним Державний акт на право приватної власті на землю від 27 жовтня 1997 року серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_6 , яка мешкає по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Макошинської селищної Ради народних депутатів №83 від 28 жовтня 1993 року на земельну ділянку площею 0,17 га, яка розташована на території селища Макошине Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33 від 27 жовтня 1997 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом №4422 видане 23 листопада 2001 року Менською районної державною нотаріальною конторою Чернігівської області в частині успадкування після смерті ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 земельної ділянки, площею 0,17 га, яка розташована на території селище Макошине Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства; скасувати запис № в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,17 га, з цільовим призначенням 01.03-для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (т.2 а.с. 2-8).

Позивачка під час судового розгляду підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові, заперечувала щодо відзиву відповідача, зазначала, що спірною земельною ділянкою користувалася разом з відповідачем, про оформлення прав на земельну ділянку дізналася у серпні 2018 року, заперечувала наявність сварок з відповідачем, із заявою до органу місцевого самоврядування щодо отримання у приватну власність земельної ділянки не зверталася.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням вимог, вказаних у заяві про зміну предмету позову, вказав про наявність розбіжностей у рішеннях виконкому щодо зазначення цільового призначення земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, вказував на те, що позивачка про оформлення права власності за ОСОБА_6 на спірну земельну ділянки дізналася у 1993 році. 23 листопада 2001 року він оформив спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , про що повідомляв позивачці, до цього часу спорів у суді щодо земельної ділянки не було, підтримав заяву щодо застосування спливу строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позову та показав, що ОСОБА_6 проживала по АДРЕСА_1 та була членом колгоспного двору, а інші співвласники будинку фактично за даною адресою не проживали. На той час, приватизація земельної ділянки здійснювалася за пропискою осіб. Відповідач не порушував права позивачки, доказів стосовно незаконності рішення виконавчого комітету не надано. Вважає, що сплили строки позовної давності і позивачка пропустила строки звернення до суду.

Представник відповідача Менської міської ради - Шаповал В.М. у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити, додав, що Менська міська рада є правонаступником Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи Менської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що являється дочкою позивачки, яка перебувала у дружніх стосунках з рідними, у тому числі з ОСОБА_3 Кожного літа відпочивали АДРЕСА_1 у будинку, частка якого належить матері, город обробляли спільно. Мама повідомляла, що відповідач не надає документи на землю, а у серпні 2018 року сказала, що буде звертатися до суду, бо брат сказав, що земельна ділянка вже оформлена.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що являється племінницею позивача та відповідача. У серпні 2018 року перебувала в селищі Макошине Менського району Чернігівської області, позивачка зверталася до відповідача за оформленням документів на землю. Спочатку відповідач погодився, а потім повідомив, що дана земельна ділянка вже оформлена на нього та показав документи на земельну ділянку. Коли приїхав проектувальник щоб зробити заміри земельної ділянки, то відповідач його вигнав, повідомивши, що він є одноосібним власником.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що являється дочкою відповідача та племінницею позивачки. Відомо, що у 1997 році бабуся ОСОБА_6 приватизувала земельну ділянку, а у влітку 1998 року про це стало відомо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які вчинили скандал з бабусею, після того з приводу землі були постійні конфлікти. Бабуся показувала документи про приватизацію, земельну ділянку обробляла вона та батько. Державний акт ОСОБА_1 та ОСОБА_5 бачили, оскільки знайшли його в речах бабусі, після того, як батько успадкував майно, то батько показував ці документи позивачці.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що являється сином відповідача і племінником позивачки. Щодо приватизації ОСОБА_6 земельної ділянки йому нічого не відомо. Влітку 1997 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 була суперечка, під час якої позивачка і дізналася, що ОСОБА_6 належить земельна ділянка. Судових спорів не було. Останні 5-6 років, стосунки погіршились, суперечки виникали на побутовому рівні, але постійно завершувалися скандалами щодо земельної ділянки. Батько не приховував, що отримав земельну ділянку у спадщину.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що з 1985 року проживає в селищі Макошине Менського району Чернігівської області по сусідству з ОСОБА_6 , про спори щодо прав на земельну ділянку йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засідання показала, що з 1993 року по 1997 рік працювала головою виконавчого комітету Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області, виконком вирішував також і земельні питання. 1993 рік був початком приватизації земельних ділянок. Щодо наявності декількох рішень виконкому нічого пояснити не може, який саме пакет документів надавався ОСОБА_6 - не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що являється дружиною відповідача. У 1993 році земельна ділянка була приватизована ОСОБА_6 , яка повідомила про це ОСОБА_5 та ОСОБА_1 її присутності чоловік неодноразово показував документи щодо землі позивачці та її сестрі. Влітку 2018 року побачили землеміра. Стосунки завжди були гарні, але влітку 2018 року зіпсувалися.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Макошине Менського району Чернігівської області померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 10).

За життя ОСОБА_6 , на підставі Рішення №83 виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів Менського району Чернігівської області від 28 жовтня 1993 року, належало право на земельну ділянку, розміром 0,17 га згідно з планом, розташованої на території селища Макошино Макошинської селищної Ради народних депутатів, для ведення особистого підсобного господарства, що було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 1997 року (т.1 а.с. 22).

Відповідно до матеріалів спадкової справи щодо майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу ОСОБА_3 23 листопада 2001 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: 3/ 10 частини жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці земель Макошинської селищної ради та приватизовану земельну ділянку, площею 0,17 га, розташованої в по АДРЕСА_1 , надану для ведення особистого підсобного господарства, що належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту про право власності на землю НОМЕР_1 . Також у матеріалах спадкової справи знаходиться Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 липня 1984 року, згідно з яким ОСОБА_6 успадкувала після смерті ОСОБА_14 1/5 частину жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що розташовані на радгоспній землі. (т.1 а.с. 141-150).

Відповідачем ОСОБА_3 надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 жовтня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого підсобного господарства 0,1700 га за адресою АДРЕСА_1 , а також Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого підсобного господарства, у матеріалах якої знаходиться Рішення № 83 виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів Менського району Чернігівської області від 28 жовтня 1993 року про передачу ОСОБА_6 безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку розміром 0,18 га в межах АДРЕСА_4 ; свідоцтво про право на спадщину від 23 листопада 2001 року, графічні матеріали (т.1 а.с. 161-180).

На запит суду архівним сектором Менської районної державної адміністрації надано Рішення №83 виконавчого комітету Макошинської селищної ради народних депутатів Менського району Чернігівської області від 28 жовтня 1993 року про передачу ОСОБА_6 безоплатно у приватну власність для обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,15 по АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 201-203).

Докази щодо отримання ОСОБА_6 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,15 га, а також докази щодо скасування чи визнання недійсним вищезазначеного рішення виконкому - відсутні.

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 04 вересня 1967 року (яке оформлене російською мовою), домоволодіння по АДРЕСА_4 в рівних частках належало ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 та ОСОБА_18 (а.с. 23).

Згідно з Інформаційною довідкою, щодо об`єкту нерухомого майна, виданою ТОВ «ТК Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» №278 від 27 липня 2018 року право власності станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_17 - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04 вересня 1967 року; ОСОБА_5 - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04 вересня 1967 року; ОСОБА_3 - 1/5 частка на підставі Свідоцтва про право власності від 04 вересня 1967 року; ОСОБА_5 - 1/20 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону від 20 серпня 1988 року за №1395; ОСОБА_1 - 1/20 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону від 20 серпня 1988 року за №1395; ОСОБА_3 - 3/10 частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 листопада 2001 року за №4422 (а.с. 24).

Отже, судом встановлено, що, починаючи з 04 вересня 1967 року та на час вирішення спору, позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 є співвласниками жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_4 зареєстровано.

Щодо статусу земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок, судом встановлено на підставі правовстановлюючих документів на нерухоме майно - свідоцтв про право на спадщину, що жилий будинок, співвласниками якого є позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 розміщений: станом на 03 липня 1984 року - на радгоспній землі, станом на 23 листопада 2001 року - на земельній ділянці земель Макошинської селищної ради.

Порядок набуття права користування чи права власності на землю регулювався главою 2 ЗК України 1990 року.

Так, статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав.

Органи, до повноважень яких були віднесені питання в галузі регулювання земельних відносин, та обсяг їх компетенції, у тому числі щодо надання земельної ділянки в користування або у власність у період 1994 - 2001 років визначалися статтями 9 - 12 ЗК України 1990 року.

За змістом статті 17 ЗК 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області) передача земельних ділянок у приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), проводиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до статті 22 ЗК 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 ЗК 1990 року в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта), та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Не зважаючи на те, що позивачка була співвласником будинку з 04 вересня 1967 року, нею не надано доказів, щодо перебування у неї у користуванні земельної ділянки за місцем знаходженням будинку - по АДРЕСА_4 , зокрема рішення органу місцевого самоврядування або іншого органу про передачу у користування, або доказів, які б підтверджували що позивачці надавалась земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Під час розгляду справи позивачка зазначила, що не зверталась до органу місцевого самоврядування щодо реалізації свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, відповідну технічну документацію не виготовляла та на затвердження до органу місцевого самоврядування не надавала.

Також позивачкою не надано доказів, що на земельній ділянці, площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства, по АДРЕСА_4 , кадастровий номер НОМЕР_2 знаходиться житловий будинок, співвласником якого вона є, і що цільове призначення цієї земельної ділянки визначено невірно.

Дослідженням наданих сторонами Технічної документації відносно спірної земельної ділянки, оскаржуваного державного акту встановлено, що ці документи хоч і містять графічні матеріали та план земельної ділянки, але достовірно не підтверджують які саме об`єкти нерухомості знаходяться на цій земельній ділянці.

Інші докази сторонами не надані, клопотання щодо призначення судової експертизи сторонами не заявлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено її права чи інтересів, тому позов не підлягає задоволенню.

В порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача ОСОБА_3 6000,00 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-83, 137, 141, 263-265 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), Менської міської ради (місцезнаходження місто Мена, вулиця Титаренка Сергія, 7 Чернігівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04061777) треті особи: ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), Менька районна державна нотаріальна контора (місцезнаходження місто Мена, вулиця Армійська, 1 Чернігівської області) про визнання рішення виконкому та державного акту про право власності на земельну ділянку недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6000,00 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено 31 травня 2019 року.

Суддя О.Я. Парфененко