провадження № 22-ц/824/7274/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений між нею та АКІБ «Укрсиббанк» 28 лютого 2008 року та договір іпотеки № 78350 від 28 лютого 2008 року.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову та просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити ПАТ «Дельта Банк» уступати (продавати, передавати) заборгованість за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» від 28 лютого 2008 року, забезпеченням виконання грошового зобов`язання, за яким є нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору іпотеки № 78350 від 28 лютого 2008 року до вирішення спору по суті.

Заява обґрунтована тим, що квартира по АДРЕСА_1 , яка є забезпеченням зобов`язань за кредитним договором згідно договору іпотеки, є єдиним житлом позивача та її родини. Відповідачі без повідомлень позивача вважають за можливе перепродати борг, що є неприпустимим. Позивач зазначає, що у будь-який момент існує загроза передачі майна третій особі. Підставою внесення будь-яких записів в Державний реєстр речових прав є саме договір іпотеки, який оспорюється позивачем.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд залишив поза увагою факт перебування АТ «Дельта Банк» в стані припинення. У разі застосування заходів забезпечення позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб будуть порушені права Фонду при ліквідації неплатоспроможного банку, оскільки саме у межах процедури ліквідації Фондом гарантування здійснюються заходи щодо повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та подальшої реалізації майна та активів неплатоспроможного банку шляхом проведення відкритих торгів. У випадку задоволення позову таке рішення не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов`язального характеру. Ухвала місцевого суду не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та заходами до забезпечення позову. Реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки ще 07 лютого 2019 року позивач подавала до АТ «Дельта банк» заяву, в якій чітко зазначено про оскаржувану ухвалу. Забезпечуючи позов, суд першої інстанції не зупиняв тимчасову адміністрацію або ліквідацію та не забороняв вчиняти певні дії Фонду при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Відповідачем у справі є також є АКІБ «Укрсиббанк», з яким позивач уклала договір іпотеки.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо відчуження спірної квартирою є співмірним з заявленою вимогою, його невжиття може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнатинедійсними договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки, укладені між нею та АКІБ «Укрсиббанк» 28 лютого 2008 року. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до продажу або вчинення реєстраційних дій щодо предмета іпотеки, який є єдиним житлом ОСОБА_1 та її родини, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд вважає такі доводи заявника необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову у виді накладення арешту, який просить застосувати ОСОБА_1 , не є співмірним з заявленими позовними вимогами та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду.

У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 кредитний договір та договір іпотеки вважатимуться недійсними з моменту набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, зазначене судове рішення не потребуватиме примусового виконання, а отже, відсутні підстави вважати, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, про який зазначає позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яке не є предметом даного спору. Будь-які вимоги щодо квартири ОСОБА_1 не заявляла і вона не є предметом спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав до забезпечення позову шляхом шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо відчуження спірної квартирою, суд першої інстанції з невідомих причин наклав арешт на спірну квартиру, не навівши жодних мотивів необхідності застосування вказаного способу забезпечення позову.

Накладаючи арешт на квартиру, що є предметом іпотеки, суд першої інстанції не звернув уваги, що ст. 150 ЦПК України не передбачає такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на майно позивача.

ПАТ «Дельта Банк» не є власником предмета іпотеки та не має права на його відчуження, оскільки майно належить на праві власності позивачу.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій у подібних правовідносинах щодо відсутності підстав для накладення арешту на квартиру погодився Верховний Суд у справі № 509/1696/18 (ухвала від 30 серпня 2018 року).

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, судом не розглядаються вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а, отже, зазначені доводи не стосуються предмета розгляду та підстав забезпечення позову. Відсутність у позивача та її родини іншого житла, крім квартири, яка передана в іпотеку, не є підставою для забезпечення позову у рамках розгляду даної справи, і може бути використане в якості заперечення у разі примусового звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що ПАТ «Дельта Банк» пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки про наявність оскаржуваної ухвали він дізнався раніше ніж 26 березня 2019 року.

Однак, питання щодо поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження вирішено в ухвалі апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 12 квітня 2019 року і суд визнав поважними причини пропуску строку.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не звернув увагу на те, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року в частині накладення арешту скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у виді накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

В іншій частині ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.