Справа № 418/819/17
Провадження № 22-ц/810/370/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року, ухваленого Міловським районним судом у складі: судді Чехова С.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що ОСОБА_1 з грудня 2004 року по лютий 2017 року проживала однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2 у її приватній квартирі АДРЕСА_1. Сторони були пов'язані спільним побутом та веденням спільного господарства, подружніми стосунками, вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет, займалися підприємницькою діяльністю, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрації їхнього шлюбу. Дітей спільних не мають. Під час спільного проживання сторін однією сім'єю сторони в іншому шлюбі не перебували - позивач вдова, а відповідач вдовець. Вказані фактичні подружні стосунки і ведення спільного господарства припинилися у лютому 2017 року.

Під час спільного проживання сторонами однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони за спільні грошові кошти, отримані в результаті трудової діяльності кожного з них та обох разом, відчуження їхніх старих автомобілів та додатково запозичених коштів наприкінці 2013-початку 2014 року придбали новий автомобіль «Peugeot Partner» в автосалоні у м. Луганську, вартість якого згідно наданого їм прайс-листа на той час становила від 169200 до 208300 грн, який після припинення подружніх стосунків і ведення спільного господарства відповідач забрав собі.

Тому позивач просить встановити юридичний факт спільного проживання жінки та чоловіка, а саме позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із грудня 2004 року по лютий 2017 року включно. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 в якості компенсації вартості належного їй Ѕ частки у спільному сумісному неподільному майні автомобілі «Peugeot Partner».державний реєстраційний номер НОМЕР_1, грошові кошти у розмірі половини середньої ринкової вартості аналогічного бувшого у використанні автомобіля в сумі 84398 грн. та вирішити долю судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про відмову від частини позовних вимог а саме, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 в якості компенсації вартості належної їй Ѕ частки у спільному сумісному неподільному майні-автомобілі «Peugeot Partner» грошових коштів у розмірі половини середньої ринкової вартості аналогічного бувшого у використанні автомобіля в сумі 84398 грн, залишивши цю частину позовних вимог у рамках дійсного судового процесу без розгляду.

Просив ухвалити судове рішення яким встановити юридичний факт спільного проживання жінки та чоловіка, а саме позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із грудня 2004 року по лютий 2017 року включно. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 320 грн та витрати на сплату судового збору за подання клопотання про витребування судом доказів у сумі 352,40 грн, а також судові витрати на оплату правової допомоги за здійснення представництва її інтересів у даній справі в загальній сумі 2000 грн.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, встановлено юридичний факт спільного проживання жінки та чоловіка, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2004 року по лютий 2017 року включно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 320 грн та судові витрати на оплатну правової допомоги за здійснення представництва її інтересів у цивільній справі у сумі 2000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, вважає, що вищезазначене рішення є таким, що суперечить нормам чинного законодавства, винесено без урахування дійсних обставин справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, та постановлено помилково, без урахування всіх наявних доказів, та показів свідків, тому воно не може бути законним та обґрунтованим, просить рішення скасувати про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та відмовити позивачу у задоволенні позову. Витрати, пов'язані з даним провадження покласти, на позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права встановив факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але жодних доказів проживання однією сім'єю, саме за вказаний період позивач не надав. Наданим сторонами доказам в цій частині суд дав неправильну оцінку, безпідставно не взявши частину доказів до уваги.

Апеляційне провадження у справі відкрито 16 листопада 2018 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги, ухвалою суду від 27 листопада 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12.00 год. 11.12.2018 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 цивільну справу повернуто до Міловського районного суду Луганської області для усунення недоліків.

Додатковим рішенням Міловського районного суду Луганської області від 03 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_1, ОСОБА_4 стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації вартості належної їй частки у спільному сумісному неподільному майні - автомобіля НОМЕР_2, грошових коштів у розмірі половини середньої ринкової вартості аналогічного бувшого у використанні автомобіля у сумі 84398 грн задоволено. Залишено в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду.

В частині стягнення судових витрат, понесених позивачкою ОСОБА_1, які були витрачені на сплату судового збору за подання клопотання про витребування судом доказів, а саме документального доказу належним чином завіреної копії договору купівлі-продажу автомобіля «Peugeot Partner» у Старобільському територіальному сервісному центрі № 4443 МВС України в Луганській області між відповідачем ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_5 у сумі 352 грн. 40 коп. відмовлено.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду на 26 лютого 2019 року о 16.30 год.

В судове засідання, сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, суду не повідомили про причини своєї неявки, що відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та встановлюючи юридичний факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2004 року по лютий 2017 року, суд виходив із доведеності цих вимог протягом розгляду справи.

Проте, до таких висновків суд прийшов із порушенням встановленого для цього процесуального порядку.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, первісно позивачем було заявлено позов як про встановлення факту спільного проживання жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу, так і про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності на підставі ст. 74 СК України.

Під час розгляду вказаної заяви в суді першої інстанції позивач надала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог - в частині вирішення майнового спору між сторонами про поділ майна шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі половини вартості спірного автомобілю (а.с. 181-184 т. 1).

Судом в оскаржуваному рішенні наявне посилання на цю заяву позивача, і розглянуто позовні вимоги лише про встановлення юридичного факту.

Оскільки в частині вимог майнового характеру судове рішення не ухвалювалося, додатковим рішенням від 03 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації вартості належної їй Ѕ частки у спільному сумісному неподільному майні - автомобіля НОМЕР_2, грошових коштів у розмірі половини середньої ринкової вартості аналогічного бувшого у використанні автомобіля у сумі 84398 грн задоволено та залишено в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду.

Таким чином, судом розглянуто заяву про встановлення лише юридичного факту в порядку позовного провадження та не звернув уваги на таке.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі заяви).

У порядку окремого провадження, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій статті 315 ЦПК України.

За змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду апеляційним судом, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в порядку позовного провадження, суд не врахував, що на час розгляду справи залишилися лише позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту без одночасного заявлення інших вимог, що могло б свідчити про існування спору про право, та помилково розглянув вимоги, які належить розглядати в порядку окремого провадження, в позовному провадженні.

Оскільки предметом розгляду справи за позовом ОСОБА_1 є встановлення факту спільного проживання, до якого мають застосовуватися положення про підтвердження наявності або відсутності юридичного факту, що має значення для охорони прав та інтересів ОСОБА_1 або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, позовну заяву позивача належить залишити без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 294 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року скасувати.

Залишити заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4, на користь ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКП НОМЕР_5, судові витрати у розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її складення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 01 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: