Єдиний номер справи 484/5233/18
Провадження 22-ц812/966/19 Головуючий по 1 інстанції Паньков Д.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Лисенко П.П.,

секретар судового засідання Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У листопаді 2018р. АТКБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 27 жовтня 2007 року уклав з ОСОБА_1 договір № б/н, за умовами якого надав позичальнику кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість станом на 30 вересня 2018 року склала 89883,92 грн. (5053,17 грн. заборгованість за кредитом, 79274,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 800 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 4256,38 грн. - штраф (процентна складова), позивач просив про її стягнення з відповідача.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на незаконність рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Проте з таким висновком у повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.526,527,530,612 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена позовна давність тривалістю в один рік.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2007 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банка та є договором про надання банківських послуг.

Відповідач користувалась коштами на підставі первинної та перевипущеної карток №0496332, №2984249, №142440, №042203, №062301 зі строком дії останньої картки до березня 2017р., що підтверджується випискою за рахунком, витягом з програмного комплексу банку та фото позичальника з перевипущеною карткою.

Станом на 30 вересня 2018 року за наданим банком розрахунком відповідач заборгувала 89883,92 грн. (5053,17 грн. заборгованість за кредитом,79274,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 800 грн. заборгованість за пенею, комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 4256,38 грн. - штраф (процентна складова).

Факт наявності заборгованості по основному боргу підтверджується наданою банком випискою по рахунку позичальника із зазначенням дат отримання кредитних коштів та їх часткового повернення.

Останнє зняття коштів за рахунок кредитного ліміту відповідач здійснила 25 листопада 2014р. в сумі 318 грн., а останнє погашення частини кредиту 12 березня 2015р. в сумі 24 грн.

З позовом до суду Банк звернувся в листопаді 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого слід рахувати з 01 квітня 2017р. закінчення строку дії картки № НОМЕР_1 .

За таких обставин вимоги про стягнення 5053,17 грн. основної суми боргу (тіла кредиту) підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час вимоги про стягнення процентів за користування кредитом після дії строку кредитування, тобто з квітня 2017р., а також процентів за підвищеною ставкою 43,2% з квітня 2015р. і до закінчення строку дії платіжної картки є безпідставними.

Так, за правилами ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сторони кредитного договору в належній формі досягли згоди стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, а тому нарахування означених платежів за ставкою 34% з вересня 2014р. не відповідає умовам договору і є неправомірним в силу ст.10561 ЦК.

Отже, вимоги банку про стягнення з боржника відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню в розмірі 2560,35 грн. за період з 10 листопада 2015р. по 31 березня 2017р. (5053,17х36%/360х507).

Відповідно частковому задоволенню підлягають вимоги про стягнення штрафу, розмір якого обумовлено в договорі - 500 грн. (фіксована частина) + 380,68 грн. (процентна складова) - 5% від ціни позову (5053,17+2560,35)х5%, які передбачені п.8.6. Умов надання банківських послуг у зв`язку з порушенням позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів.

В той же час вимоги щодо стягнення пені, комісії (згідно письмових пояснень представника позивача заявлені 800 грн. стосуються лише пені) є безпідставними, так як не передбачені кредитним договором.

Так, ні в анкеті-заяві, ні в Умовах та правилах надання банківських послуг не зазначено конкретний розмір пені, комісії, а тому для їх стягнення відсутні правові підстави. До того ж подвійна відповідальність за порушення грошового зобов`язання суперечить ст.61 Конституції.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Ухвалення рішення про часткове задоволення позову (9,45%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019р. скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 8494,20 грн. заборгованості за кредитом з яких: 5053,17 грн. основний борг, 2560,35 грн. проценти за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 880,68 грн. штраф (процентна складова), а також 416,27 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

У задоволенні вимог про стягнення пені, комісії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2019р.

Головуючий: Судді: