У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

з участі секретаря судових засідань ОСОБА_1

заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за скаргою ОСОБА_2 про скасування постанов начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3 від 05.07.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 522806696, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить суд зобовязати державного виконавця Венжега М.Р. скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 від 05.07.2018 року у рамках виконавчого провадження № 52276659 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 від 05.07.2018 року у рамках виконавчого провадження № 52280696; зобовязати державного виконавця Венжега М.Р. встановити відрахування із заробітної плати боржника ОСОБА_2 у розмірі 5% у рамках виконавчого провадження № 52276659 та 5% у рамках виконавчого провадження № 52280696.

Подану скаргу обгрунтовує тим, що 05.07.2018 року заступником начальника Ужгородського міського відділу ДВС ОСОБА_4 було прийнято дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2: у рамках виконавчого провадження № 52276659 на основі виконавчого листа №308/18149/13-ц виданого 20.08.2014 Ужгородським міськрайонним судом та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувана АТ «ОСОБА_5 та Кредит» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу; у рамках виконавчого провадження №52280696 на основі виконавчого листа №2п-7991/10 виданого 30.11.2011 Ужгородським міськрайонним судом постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувана АТ «ОСОБА_5 та Кредит» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

Такі рішення державного виконавця на думку скаржника суперечать статті 48 Конституції України, яка гарантує кожному право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнєхарчування, одяг, житло, а також засадам виконавчого провадження, викладеним в статті 2 ЗУ «Про виконавче провадження» з огляду на те, що на його утриманні боржника ОСОБА_2 перебуває його малолітня дочка ІНФОРМАЦІЯ_1 та дружина ОСОБА_6, яка на даний момент ніде не працює і не має власних доходів, що підтверджується записом в трудовій книжці та довідкою з відомостями з Державного

реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків

(копії додаються). Від першого шлюбу божник має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2,

на користь якого з нього систематично стягуються аліменти та якому він допомагає з власної

ініціативи.

Окрім цього, у боржника наявний непогашений кредитний договір з ПАТ «ОТП ОСОБА_5»,

щомісячні платежі по якому з лютого 2018 року становлять 11386 грн. 83 коп. (копія додаткового

договору № 7 від 07.04.2017 до Кредитного договору №С1ЧЬ-800/014/2007 від 19.02.2007

додається).

Також звертає увагу на те, що в липні 2018 року боржник із нарахованих йому доходів

отримав на руки лише 713 грн. 20 коп., що підтверджується звітом ДВНЗ «УжНУ» по видам

нарахувань та утримань по працівнику ОСОБА_2 за 2018 рік, а всі інші

кошти були стягнуті у рамках виконавчих проваджень, що на думку боржника грубо порушує права боржника та суперечить ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Субєкт оскарження - начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причина неявки суду невідома.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, вивчивши зміст скарги, дослідивши додані до скарги письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2018 року заступником начальника Ужгородського міського відділу ДВС ОСОБА_4 було прийнято дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2: у рамках виконавчого провадження № 52276659 на основі виконавчого листа №308/18149/13-ц виданого 20.08.2014 Ужгородським міськрайонним судом та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувана АТ «ОСОБА_5 та Кредит» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу; у рамках виконавчого провадження №52280696 на основі виконавчого листа №2п-7991/10 виданого 30.11.2011 Ужгородським міськрайонним судом постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувана АТ «ОСОБА_5 та Кредит» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

Скаржник вважає такі рішення державного такими, що суперечать статті 48 Конституції України, оскільки вказані відрахування для ОСОБА_2 є надмірними, внаслідок чого він позбавлений на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючу дружину, аліментні зобовязання по іншій дитині та кредитні зобовязання, що слугувало підставою для звернення до суду з скаргою про скасування.

Положеннями ст. 12 ЦПК України врегульовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано заходи примусового виконання рішень , п. 2 якого передбачено можливість звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

У відповідності до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Ч 3 вказаної норми закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Вивчивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв супереч Закону України «Про виконавче провадження», як і не доведено, що розмір стягуваних з нього коштів перевищує 50 відсотків заробітної плати.

Узагальнюючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що матеріали скарги не містять даних щодо будь-яких порушень чинного законодавства з боку державного виконавця при внесенні оскаржуваних постанов.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження в суді, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування постанов начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області ОСОБА_3 від 05.07.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 522806696 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_7