Провадження № 4с/712/30/19
Справа №712/4805/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

з участю адвоката - КОЛОТИЛО Л.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що 02 вересня 2005 року державним виконавцем відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Олешко В.С. в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1-335/03, виданого 02 грудня 2003 року Соснівським районним судом м. Черкаси, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Даною постановою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

З липня 2005 року по грудень 2005 року з його заробітної плати здійснювалися відрахування для погашення боргу по вищевказаному виконавчому провадженню на суму 1 244 грн. 04 коп. У зв`язку з тим, що борг ним був повністю погашений є всі правові підстави для закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна.

03 квітня 2019 року він звернувся до Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси із заявою про зняття арешту з майна. Однак, у задоволенні заяви йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Тому просить визнати незаконною відмову Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в знятті арешту з нерухомого майна та зняти арешт з нерухомого майна боржника, накладений постановою АА 352931 від 02 вересня 2005 року, державним виконавцем відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Олешко В.С. на квартиру АДРЕСА_1 .

Адвокат Колотило Л.М. в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні проти задоволення скарги не заперечував.

Суд, заслухавши думку адвоката, пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства України та Законом України „Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-335/03 виданого 02 грудня 2003 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС в Черкаській області судові витрати в сумі 991 грн. 44 коп. солідарно.

Постановою державного виконавця від 02 вересня 2005 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено його відчуження.

Скаржником до скарги надано довідку з місця роботи від 07 серпня 2018 року про здійснення відрахувань з заробітної плати ОСОБА_2 з липня 2005 року по грудень 2005 року на загальну суму 1 244 грн. Зміст відрахування - судові витрати на проведення експертизи.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162353088 від 05 квітня 2019 року, 04 жовтня 2005 року зареєстровано арешт нерухомого майна - Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника АА 038843 від 02 вересня 2005 року Відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, обтяжено зареєстровано за № 2455612.

З листа Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 08 квітня 2019 року вбачається, що ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт неможливо, оскільки номер постанови про арешт майна боржника від 02 вересня 2005 року не відповідає номеру провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві три роки, тому здійснити перевірку наявності підстав щодо накладення вищевказаного арешту, не виявляється можливим.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 вересня 2005 року, державним виконавцем було встановлено, що згідно довідки ЧООБТІ від 13 липня 2005 року боржнику на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . Відповідно і арешт накладено на Ѕ частину вказаної квартири.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2019 року, наданого скаржником, вбачається, що за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27 жовтня 2004 року. Частка власності - 1, тобто ОСОБА_2 вже на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна являвся власником всієї квартири, а не Ѕ частини.

На запит суду щодо перевірки наявності права власності на вищевказану квартиру та заборон на її відчуження, КП «ЧООБТІ 03 травня 2019 року надано відповідь про те, в комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» відсутня об`єктивна інформація про реєстрацію прав власності на вказану квартиру, інформація щодо наявності заборон також відсутня.

Будь-яких правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ні скаржником, ні його адвокатом до суду не надано.

Перевірити також будь-яку інформацію щодо видачі виконавчого листа про який зазначає скаржник у своїй скарзі, також не можливо, оскільки сама кримінальна справа відносно ОСОБА_2 знищена, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується копією Акту знищення за 2003 рік.

Пояснення адвоката в судовому засіданні, що ОСОБА_2 спочатку був власником Ѕ частини квартири, а потім йому була подарована батьком і друга частина квартири, жодними доказами не підтверджено.

Крім того, скаржник у своїй скарзі просить зняти арешт з квартири, що накладений постановою АА 352931, яка не співпадає з номером постанови, зазначеному у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - постанова АА 038843.

Жодних пояснень чи уточнень з даного приводу адвокатом скаржника в судовому засіданні не надано.

Таким чином, із наданих доказів неможливо встановити чи існує взагалі оскаржувана постанова про накладення арешту, які підстави накладення арешту, чи є наявність підстав для скасування постанови і визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, та хто в дійсності являвся власником вищевказаного нерухомого майна та в яких частках.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог чинного законодавства, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-260, 263-268, 447-453 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст ухвали складено 23 травня 2019 року.