Номер справи 614/332/19
Номер провадження 2/623/511/2019
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що починаючи з 2002 р. почав користуватися земельною ділянкою загальною площею 3.8464 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області, що підтверджується довідкою Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області №260 від 03 квітня 2019 року. Позивач почав користуватися даною земельною ділянкою, оскільки вона знаходилась в єдиному земельному масиві з іншими ділянками, якими він користується, окрім того власник земельної ділянки ОСОБА_2 надала відповідну довіреність на право користування земельною ділянкою. Таким чином, беручи до уваги той факт, що користується спірною земельною ділянкою вже протягом 15 років, вважає, що має право на визнання за собою права власності на зазначене майно. На підставі вищевикладеного, просив визнати право власності за набувальною давністю на земельну ділянкою загальною площею 3.8464 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області.

До підготовчого судового засідання позивач не з`явився, представник позивача надав заяву, в якій просив дану справу розглядати без участі позивача або його представника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання також не з`явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що її земельною ділянкою з 2003 року користується ОСОБА_1 , використовує її належним чином та за цільовим призначенням, не заперечує проти визнання права власності на зазначену вище земельну ділянку за позивачем, а також просила справу без її участі.

Голова Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області у підготовче засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує та підтверджує, що ОСОБА_1 користується спірною земельною ділянкою більше 15-ти років.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року і по теперішній час користується земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.8464 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.8464 га, яка розташована на території Підлиманської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 14, 41 Конституції України, право власності на землю гарантується; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).

Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і більше 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою загальною площею 3.8464 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на земельну ділянку загальною площею 3.8464 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Підлиманської сільської ради Борівського району Харківської області.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя П. П. Винниченко