Провадження №2-о/760/241/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Матвеєв В.А., про встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 13.05.2019 р. звернулася до суду із заявою, в якій просить: встановити факт переходу до ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,0986 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правовим аналізом вказаної норми, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

У поданій заяві встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку, заявник посилається на те, що 21.06.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 1329 дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,0986 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , та яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

На підставі вказаного договору дарування приватним нотаріусом було здійснено державну реєстрацію права власності заявника на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,0986 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 128473228 від 21.06.2018 р.

22.06.2018 р. заявник звернулась до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію її права власності на земельну ділянку.

Однак, рішенням державного реєстратора від 27.06.2018 р. №41825760 було відмовлено заявнику у реєстрації права власності на вказану земельну ділянку у зв`язку з тим, що з поданої копії договору дарування житлового будинку від 21.06.2018 р. № 1329 неможливо встановити факт набуття заявником права власності на заявлену земельну ділянку.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Аналізуючи матеріали поданої заяви, суд приходить до висновку, що встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку, у порядку встановлення факту, що має юридичне значення, є таким, що пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки стосується майнових прав та інтересів заявника та заінтересованої особи.

Підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що стосуються майнових прав, не може здійснюватись у порядку окремого провадження з огляду на те, що стосується прав двох осіб.

Так, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку, заявник визначає мету встановлення вищезазначеного факту, пославшись на необхідність реалізації права на реєстрацію її права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника, тобто на праві приватної власності, що виключає можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження та підлягає розгляду в загальному позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Беручи до уваги зазначене приходжу до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право між заявником та заінтересованою особою, який може бути вирішений в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене та те, що судом встановлено наявність спору про право, оскільки встановлення факту заявник безпосередньо пов`язує з наступним виникненням права власності, тому суд вважає за необхідним відмовити у відкритті провадження відповідно до приписів ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

При цьому, суд роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Матвеєв В.А., про встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.І. Кушнір