Номер провадження: 22-ц/813/3089/19
Номер справи місцевого суду: 520/7514/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

заявник Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області

стягувач Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ»

боржник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа у складі судді Куриленко О.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданнямпро тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтовано тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2012 року по справі за заявою ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ТОВ «Темп», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (справа №1512/2-512/12), з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» стягнута заборгованості в розмірі 615934,52 грн., на підставі рішення суду, 20 червня 2013 року був виданий виконавчий лист.

У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», 11.01.2016 року Державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№49786170 з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-512/12 на підставі рішення суду.

Копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження, згідно з якою боржника зобов`язано було виконати вимоги виконавчого документа.

Однак, боржником рішення суду не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», тому Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 рокуподання Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за рішенням суду.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем не доведено факту ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду, на що суд першої інстанції уваги не звернув, тому просив про скасування ухвали суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Піреус Банк МКБ» зазначив, що ОСОБА_1 за виконавчим листом зобов`язання виконувалися, але у примусовому порядку відрахування здійснювалися органами Пенсійного фонду України, добровільно ОСОБА_1 рішення суду не виконую та затягує його виконання, також ОСОБА_1 був обізнаний про те, що державною службою винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, тому Банк просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 22 травня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у Першому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на виконанніперебуває виконавче провадження ВП№49786170 з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-512/12, виданого 20.06.2013 року Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» заборгованості в розмірі 615934,52 грн.

Державним виконавцем відділу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 11.01.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом. Копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження якою боржника зобов`язано було виконати вимоги виконавчого документа.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв`язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного ОСОБА_1 та направлені запити до реєструючих установ.

Також судом встановлено, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було вжито вичерпні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: накладено арешт на все майно боржника. Перевірено майновий стан боржника, направлені запити до ДФС України, Управління ПФУ, зроблено запит до реєстру прав на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців, Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України.

Також державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 знайдено не було знайдено, про що складений відповідний акт державного виконавця.

Згідно повідомлення ДФС України інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржником - фізичною особою-підприємцем до ДФС України від відповідних фінансових установ не надходила.

Згідно повідомлення ДФС України інформація стосовно боржника - фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно довідки УПФУ боржник перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію в УПФУ в Київському районі м. Одеси.

01.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову, якою заборгованість за виконавчим документом звернено на пенсію боржника.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України встановлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно відповіді ДІСГУ в Одеській області тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів за боржником не зареєстровано.

На адресу боржника: АДРЕСА_1 направлено виклик, яким зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця, але в зазначений час боржник на прийом не з`явився.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.05.2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується повідомленням Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, державним виконавцем було здійснено вихід за зазначеною адресою, однак боржника також не було знайдено в місті його реєстрації, про що складений державним виконавцем акт.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник з жовтня 2017 року по лютий 2018 року чотири рази перетинав державний кордон України.

Також судом встановлено, що державним виконавцем були вчинені дії передбачені чинним законодавством з метою повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та останнім направлялась боржнику вимога, яка була проігнорована боржником.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що державним виконавцем здійснювалися усі можливі заходи щодо забезпечення виконання рішення суду, однак боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує та ухиляється від виконання зобов`язання, тому підлягає обмеженню у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законів органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 та 3 вказаної статі Закону визначено обов`язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їздув Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Майнові відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, що означає здатність нести юридичну відповідальність за рахунок власного майна.

Згідно з ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано задовольнив подання державної виконавчої служби та обмежив у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , оскільки боржник у добровільному порядку не виконував рішення суду, а державним виконавцем здійснені всі можливі заходи для здійснення виконавчих дій, про що державним виконавцем надані докази.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки державним виконавцем не доведено факту ухилення від виконання зобов`язань покладених рішенням суду, та не доведено судом заходи з`ясування щодо невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки державний виконавець з моменту відкриття виконавчого провадження здійснював у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» всіх можливих заходів для здійснення виконання рішення суду, про що було зазначено у поданні, в обґрунтування якого надані докази, а саме накладеним арештом на майно та кошти боржника, платіжними вимогами на списання коштів, здійсненням перевірки майнового стану боржника, виходом за місцем проживання боржника, надісланими викликами, проте, сума боргу не сплачувалася боржником, тобто боржником не виконувалися вимоги державного виконавця щодо виконавчого провадження, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання, як на довід про те, що про винесену державним виконавцем постанову від 01 червня 2016 року про утримання з його пенсії частки коштів для сплати боргу за виконавчим листом йому було відомо, вказану постанову він не оскаржував, тобто з нею згодний, колегія суддів вважає безпідставним, так як будь-яких дій на погашення кредитної заборгованості за рішенням суду з 2012 року боржник тривалий час не здійснює та не виконує, також не вживає заходів щодо виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, про яке йому було відомо, що свідчить про його ухилення від виконання зобов`язань, також не надано і поважних причин про неможливість виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

У відповідності до ст. 389 ЦПК України, ухвала суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (п. 31 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) не підлягає касаційному перегляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 24 травня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець