Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 523/17015/15-ц

провадження № 61-6361св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Цюри Т. В., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» (далі - ТОВ «Постман»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, відшкодування збитків.

Позовну заяву мотивовано тим, що 14 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» укладено договір про фінансовий лізинг № 00008807, на виконання якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» як лізингодавець передав ТОВ «Постман» як лізингоодержувачу на умовах лізингу у користування на строк 60 місяців об`єкт лізингу - належний лізингодавцю на праві власності транспортний засіб типу «VW CaddyGP Kasten 1.2/TSI», 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , а ТОВ «Постман» зобов`язалось щомісячно сплачувати лізингові платежі.

Виконання зобов`язань лізингоодержувача забезпечене порукою фізичної особи ОСОБА_1 , який як поручитель підписав договір про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807.

Додатковою угодою від 12 січня 2015 року № 1/1 до договору про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року, укладеною між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Постман», ОСОБА_1 , змінено строк дії договору лізингу до 84 місяців, змінено розмір лізингових платежів та погоджено і підписано новий графік покриття витрат та виплат лізингових платежів.

Посилаючись на порушення зі сторони ТОВ «Постман» умов договору, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути солідарно із ТОВ «Постман» та ОСОБА_1 заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 72 453 грн 37 коп., з яких: 11 551 грн 45 коп. - заборгованість за лізинговими платежами, 579 грн 43 коп. - пеня, 173 грн 83 коп. - 3 % річних, 2 839 грн 70 коп. - інфляційні втрати, 1 713 грн 11 коп. - проценти за користування чужими коштами, 50 199 грн 62 коп. - збитки, 982 грн 24 коп. - штраф за направлення нагадування, 3 960 грн - юридичні послуги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року у складі судді Сувертак І. В. позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами та відшкодування збитків задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман», ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 у розмірі 72 453 грн 37 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Постман» не виконувало належним чином зобов`язання, взяті за договором фінансового лізингу від 14 жовтня 2013 року № 00008807, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, ТОВ «Постман» має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення лізингоодержувачем взятих на себе зобов`язань.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами та відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 у розмірі 51 083 грн 68 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що лізингоодержувач та поручитель належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про фінансовий лізинг не виконали, у зв`язку з чим позивач направив їм повідомлення-вимогу про повернення об`єкта лізингу та розірвання спірного договору, унаслідок чого договір про фінансовий лізинг було розірвано, а об`єкт лізингу повернуто лізингодавцю. Суд першої інстанції правильно зазначив, що договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами, а тому саме з часу несплати кожного з платежів починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, проте дійшов передчасного висновку про стягнення всієї заявленої до стягнення з поручителя суми заборгованості повністю, не звернувши при цьому уваги на те, що шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 рокуапеляційна скарга на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року представника ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості за лізинговими платежами скасовано, провадження в цій частині вимог закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спір між юридичними особами підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року у частині задоволених позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 у сумі 51 083 68 грн та судових витрат і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ «Порше Лізинг Україна» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна», всупереч вимогам договору про фінансовий лізинг, не повідомило поручителя ОСОБА_1 про неналежне виконання ТОВ «Постман» договору про фінансовий лізинг та про прийняте рішення про розірвання договору. Оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» 16 квітня 2015 року направлено повідомлення-вимогу ТОВ «Постман» про розірвання договору та повернення об`єкта лізингу, то договір про фінансовий лізинг припинив свою дію 30 квітня 2015 року. 21 квітня 2015 року ТОВ «Постман» об`єкт лізингу повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджено актом прийому-передачі. Апеляційний суд повно і всебічно не з`ясував обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна».

ТОВ «Порше Лізинг Україна» судові рішення у касаційному порядку не оскаржило.

Рішення апеляційного суду оскаржується у частині задоволених позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 у сумі 51 083 68 грн та судових витрат. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року справу за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, відшкодування збитків призначено до судового розгляду.

26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» укладено договір про фінансовий лізинг № 00008807, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу «VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI», шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_2 , рік виробництва - 2013, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов`язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору (а.с. 13-24).

Виконання зобов`язань лізингоодержувача забезпечено порукою фізичної особи ОСОБА_1 , який як поручитель підписав договір про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 (а.с. 13).

Додатковою угодою від 12 січня 2015 року № 1/1 до договору про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року, укладеною між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Постман», ОСОБА_1 , змінено строк дії договору лізингу до 84 місяців, змінено розмір лізингових платежів та погоджено і підписано новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (а.с. 18).

Об`єкт лізингу - транспортний засіб типу «VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI», шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_2 , 2013 року виробництва, належить ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 39).

Вказаний об`єкт лізингу передано ТОВ «Постман» відповідно до акта прийому-передачі від 14 жовтня 2013 року (а.с. 37).

Відповідно до пункту 6.1 контракту ТОВ «Постман» зобов`язалось щомісячно сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що є невід`ємною частиною цього контракту, та інших положень контракту.

03 та 20 квітня 2015 року у порядку досудового врегулювання спору ТОВ «Порше Лізинг Україна» направляв ТОВ «Постман» нагадування щодо необхідності погашення заборгованості за платежами за договором від 14 жовтня 2013 року № 00008807(а.с. 43, 44).

Встановлено, що ТОВ «Постман» порушило умови договору, не сплачувало лізингові платежі відповідно до графіка, у зв`язку із чим ТОВ «Порше Лізинг Україна» надіслано ТОВ «Постман» повідомлення-вимогу від 16 квітня 2015 року про розірвання договору та повернення об`єкта лізингу (а.с. 42).

Відповідно до пункту 12.13. умов внутрішнього фінансового лізингу контакт припиняє свою дію на десятий робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

21 квітня 2015 року ТОВ «Постман» повернуло об`єкт лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджено актом прийому-передачі (а.с. 38).

Відповідно до пункту 8.2.1. контракту у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Відповідно до пункту 12.9. контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, а також у разі вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, у десятиденний строк лізингоодержувач зобов`язаний сплатити різницю між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано ТОВ «Порше Лізинг Україна» у результаті продажу об`єкта лізингу) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту.

Відповідно до пункту 12.10. контракту у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту ТОВ «Порше Лізинг Україна» прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати та збут (перепродажна підготовка, оцінка об`єкту лізингу, доставка об`єкту лізингу з метою подальшого продажу, передачу у користування тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_1 заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 72 453 грн 37 коп., з яких: 11 551 грн 45 коп. - заборгованість за лізинговими платежами, 579 грн 43 коп. - пеня, 173 грн 83 коп. - 3 % річних, 2 839 грн 70 коп. - інфляційні втрати, 1 713 грн 11 коп. - проценти за користування чужими коштами, 50 199 грн 62 коп. - збитки, 982 грн 24 коп. - штраф за направлення нагадування, 3 960 грн -юридичні послуги.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Змінюючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов ТОВ «Порше Лізинг Україна», апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що лізингоодержувач та відповідач як поручитель належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про фінансовий лізинг не виконали, у зв`язку з чим 16 квітня 2015 року позивач направив лізингоодержувачу повідомлення-вимогу про повернення об`єкта лізингу та розірвання спірного договору.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 виступив поручителем ТОВ «Постман», тобто наявні підстави для його цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 12.9. договору про фінансовий лізинг, а саме стягнення з нього збитків у розмірі, який погоджений сторонами у тексті самого договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для припинення у цій частині поруки на підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України. Повідомлення-вимогу про розірвання договору та повернення об`єкта лізингу направлено лізиногодавцем 16 квітня 2015 року, договір про фінансовий лізинг припинив свою дію 30 квітня 2015 року, а з позовом до поручителя про стягнення збитків позивач звернувся у встановлений законом шестимісячний строк - 22 жовтня 2015 року.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18).

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана ТОВ «Порше Лізинг Україна» внаслідок продажу об`єкта лізингу (або у разі, якщо об`єкт лізингу залишається у власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» - ринкова вартість об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також інші платежі, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту, пункт 12.9. контракту не застосовується.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 вартість об`єкта лізингу склала 19 790 доларів США, що становило на час укладення договору суму в еквіваленті 162 179 грн 05 коп. Залишилося невиплаченими на час розірвання договору, 30 квітня 2015 року, 11 615,60 доларів США як залишок. Крім того, на час розірвання договору не були частково погашені три лізингові платежі, строк сплати яких настав 15 лютого, 15 березня та 15 квітня 2015 року на загальну суму 11 551 грн 45 коп.

Відповідно до договору фінансового лізінгу від 15 травня 2015 року № 00011116 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «А-Тера» автомобіль «VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI» шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_2 , рік виробництва - 2013, відчужено за 216 111 грн, що є еквівалентним 10 500 доларів США, з виплатою вартості фінансування за 36 щомісячних платежів по 315,66 доларів за кожний платіж.

Таким чином, у даному випадку підлягає затосуванню пункт 12.9. додатку до договору про фінансовий Лізинг, оскільки сума грошових коштів, що була фактично отримана ТОВ «Порше Лізинг Україна» внаслідок продажу об`єкта лізингу (216 111 грн, що є еквівалентом 10 500 доларів США) є меншою ніж сума лізингових платежів, не виплачені відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також інших платежів, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту.

Перебіг строку виплати таких збитків починається в розумінні контракту з дня дострокового закінчення строку лізингу (розірвання контракту), тобто в цьому випадку - з 30 квітня 2015 року.

Оскільки позивач звернувся з вимогами до поручителя 22 жовтня 2015 року, тобто до спливу шестимісячного строку, то порука ОСОБА_1 щодо вказаного платежу, передбаченого п. 12.9. контракту, не припинилася.

Крім того, у розрахунок також увійшли суми, які не були сплачені ТОВ «Постман» за період дії договору про фінансовий лізинг, але після розірвання контракту з ТОВ «Постман» 30 квітня 2015 року були зараховані на рахунок, де обліковані всі надходження на об`єкт лізингу - автомобіль «VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI», шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_2 .

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що 26 травня 2015 року на вказаний обліковий рахунок надійшли: 1 342 грн 65 коп, як частина лізингового платежу, що не була сплачена ТОВ «Постман» 15 грудня 2014 року; 2 054 грн 95 коп. як частина лізингового платежу, що не була сплачена ТОВ «Постман» 15 лютого 2015 року; 2 562 грн 25 коп. як частина лізингового платежу, що не була сплачена ТОВ «Постман» 15 березня 2015 року; 2 426 грн 38 коп. як частина лізингового платежу, що не була сплачена ТОВ «Постман» 15 квітня 2015 року (а.с. 40-41).

Таким чином, загальна сума залишку лізингових платежів та частина суми прострочених лізингових платежів, яка не була сплачена ТОВ «Постман», включає 11 615,6 доларів США (еквівалент 257 924 грн 39 коп.) + 1 342 грн 65 коп. + 2 054 грн 95 коп. + 2 562 грн 25 коп. + 2 426 грн 38 коп. = 266 310 грн 62 коп.

Сума грошових коштів, що була фактично отримана ТОВ «Порше Лізінг Україна» внаслідок продажу об`єкта лізингу, складає 216 111 грн, що є еквівалентом 10 500 доларів США.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 у вигляді збитків за пунктом 12.9. контракту в сумі 50 199 грн 62 коп., витрат на послуги автостоянки за квітень 2015 року у розмірі 400 грн, штрафних санцій та пені в сумі 484 грн 06 коп., а всього у загальному розмірі 51 083 грн 68 коп

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги про неправомірність вимог про стягнення збитків у сумі 50 199 грн 62 коп. та щодо відсутності підстав для застосування п. 12.9. додатку до договору про фінансовий лізинг від 14 жовтня 2013 року № 00008807 є необґрунтованими.

Також колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про те, що оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з вимогою до поручителя 22 жовтня 2015 року, то порука в частині платежу від 03 квітня 2015 року за рахунком № НОМЕР_6 на суму 498 грн 18 коп., строк сплати за яким настав 17 квітня 2015 року, - припинилася у зв`язку зі спливом шестимісячного строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з поручителя ОСОБА_1 штрафу за направлення нагадування від 03 квітня 2015 року згідно з рахунком № НОМЕР_6 на суму 498 грн 18 коп. підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог. У частині заявлених вимог про стягнення штрафу за рахунком від 20 квітня 2015 року № 00271169 на суму 484 грн 06 коп., строк сплати за яким настав 06 травня 2015 року, рішення районного суду відповідає встановленим обставинам і підстави для його скасування (зміни) в цій частині відсутні.

Також колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» витрат за зберігання автомобіля у розмірі 400 грн

Відповідно до пункту 8.6. додатку до договору про фінансовий лізинг будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обов`язків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених контрактом.

У травні 2015 року ТОВ «Автосоюз» виставило ТОВ «Порше Лізинг Україна» акт надання послуг автостоянки за квітень 2015 року, відповідно до якого послуги з відповідального зберігання автомобіля за договором про фінансовий лізінг № 00008807 в сумі 400 грн надані згідно з договором відповідального зберігання від 01 вересня 2014 року. Взагалі до акта включені послуги з відповідального зберігання автомобілів за сорока шести договорами про фінансовий лізинг на загальну суму 18 400 грн (а. с. 52-53).

Зазначений платіж був оплачений ТОВ «Порше Лізинг Україна» за рахунком № 65 в складі загальної суми 18 400 грн на підставі платіжного доручення від 21 травня 2015 року № 50002625 (а. с. 54-55).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Постман» повернуло ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль 21 квітня 2015 року. Строк розірвання договору про фінансовий лізинг між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» відповідно до умов додатку до договору про фінансовий лізинг настав 30 квітня 2015 року.

Враховуючи вказане, витрати за зберігання автомобіля у квітні 2015 року у розмір і 400 грн під час дії контракту (розірваний 30 квітня 2016 року) згідно з умовами додатку до договору про фінансовий лізинг мають бути відшкодовані лізингоодержувачем лізингодателю.

Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до позову позивачем додано незавірену копію рахунку-фактури від 11 серпня 2015 року № СФ-0000092, де зазначено вартість юридичних послуг за підготовку процесуальних документів для представництва інтересів у суді по семи договорах фінансового лізингу, у тому числі і за договором № 00008807. Загальна ціна послуг складає 23 100 грн або 3 300 грн за кожним з договорів. Цей рахунок-фактура не містить підписів та печаток сторін - ТОВ «Магнуссон» і ТОВ «Порше Лізінг» Україна». Також позивачем додано копію платіжного доручення від 12 серпня 2015 року № 50023971 про сплату 27 720 грн за рахунком-фактурою від 11 серпня 2015 року № СФ-0000092 (а. с. 56-57). При цьому позивачем не надано суду ніякого розрахунку витрат на правову допомогу (зміст та об`єм правової допомоги, витрачений час тощо).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 3 960 грн витрат на правову допомогу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк