РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1033/19

Провадження № 22-ц/4815/811/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року, ухваленого в складі судді Ковальова І.М., у справі № 569/1033/19

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 , заінтересована особа головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області звернулась із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення покликаючись на те, що від встановлення факту роботи інженером-технологом на Туркменському заводі азотних добрив («Мари Азот») в м.Мари Туркменської РСР в період її роботи в Київському спеціалізованому виробничому управлінні тресту «Оргміндобрива» з 23 липня 1987 року по 31 грудня 1991 року залежить виникнення її права на пільгову пенсію.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту роботи залишено без розгляду.

Судове рішення суду мотивоване тим, що встановлення факту роботи на Туркменському заводі азотних добрив («Мари Азот») в м.Мари Туркменської РСР, необхідно для призначення пільгової пенсії, що свідчить про наявність спору про право.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, заявниця подала апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки захист її прав та інтересів іншим способом, окрім встановлення факту її роботи інженером-технологом на Туркменському заводі азотних добрив («Мари Азот») в м.Мари Туркменської РСР в період її роботи в Київському спеціалізованому виробничому управлінні тресту «Оргміндобрива» з 23 липня 1987 року по 31 грудня 1991 року неможливий, так як законом не визначено іншого порядку його встановлення, окрім Порядку №18-1 затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006.

Просить оскаржуване рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа, вказує, що ухвала суду законна та обґрунтована. Просить залишити її без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Установлено, що заявниця має труднощі з оформленням пенсій у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, відповідних записів у трудовій книжці щодо страхового стажу роботи у м. Мари Туркменської РСР в період її роботи в Київському спеціалізованому виробничому управлінні тресту «Оргміндобрива» з 23 липня 1987 року по 31 грудня 1991 року на посаді інженерно-технічного працівника на заводі «Мари-Азот».

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так, у судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що встановлення факту роботи у м. Мари Туркменської РСР в період її роботи в Київському спеціалізованому виробничому управлінні тресту «Оргміндобрива» з 23 липня 1987 року по 31 грудня 1991 року на посаді інженерно-технічного працівника на заводі «Мари-Азот» необхідне ОСОБА_1 для оформлення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, виявивши спір про право, місцевий суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої, не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України»).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: