Провадження №№2/760/446/19
Справа №760/6133/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої ососби Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої ососби Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, в якій він просить суд визнати недійсним іпотечний договір 1067-0201001/Zфкіп-08 від 28.07.2011, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку за іпотечним договором 1067-0201001/Zфкіп-08 від 28.07.2011, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Позов обґрунтований тим, що 16.05.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українським промисловим банком» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 370 000 грн. Також 16 травня 2008 року був укладений іпотечний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українським промисловим банком» та ОСОБА_1 про забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором його майном, а саме: двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 . Пізніше правонаступником «Українського промислового банку» стало Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Позивач посилається на те, що у 2011 році ОСОБА_2 звернувся до «Дельта Банку» про реструктуризацію кредитного договору, укладеного в 2008 році, а у травні 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з`явились до «Дельта Банку» для укладення іпотечного договору для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед банком, проте нотаріус відмовив в укладенні іпотечного договору, оскільки на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено арешт у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження по справі ВП № 26484933 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1 730 грн. на користь ПАТ «Приватбанк». 24 червня 2011 року виконавче провадження було закінчене.

Зазначено, що 28 липня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено іпотечний договір 1067-0201001/2фкіп-08, в якому вказано, що він укладений з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 зобов`язання, що випливає із кредитного договору № 1067-0201001/ФК-08 від 27 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

При цьому, позивач посилається на те, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» не укладався кредитний договір № 1067-0201001/ФК-08 від 27 травня 2011 року.

Зазначено, що іпотечний договір 1067-0201001/2фкіп-08 від 28 липня 2011 року укладений на виконання неіснуючого кредитного договору.

Пояснено, що іпотечний договір 1067-0201001/2фкіп-08 від 28 липня 2011 року містить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання - кредитний договір № 1067-0201001/ФК-08 від 27 травня 2011 року та зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання. Іпотечним договором індивідуалізоване основне зобов`язання шляхом вказівки одночасно на номер та дату основного договору та шляхом опису змісту та розміру основного зобов`язання, строку і порядку його виконання. Проте, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ніколи не укладався кредитний договір № 1067-0201001/ФК-08 від 27 травня 2011 року, на забезпечення виконання зобов`язань за яким укладено Іпотечний договір 1067- 0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року.

На переконання позивача, вказані обставини є підставою для визнання недійсним іпотечного договору №1067-0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України з урахуванням ст. 575 ЦК України ст.ст. 1, 6, 18 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, посилається на те, що він не є стороною кредитного договору, на виконання зобов`язання за яким було укладено іпотечний договір 1067-0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року, він не знав, що кредитного договору № 1067-0201001/ФК-08 від 27 травня 2011 року не існує. З листа ПАТ «Дельта Банк» від 02.10.2015 він дізнався, що заборгованість за кредитним договором № 1067-0201001/ФК-08 від 16.05.2008 було рефінансовано шляхом укладення між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» кредитного договору 1067- 0201001ФК від 28.07.2011. Окрім того, в листі зазначалось, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 від 16.05.2008 було переведено з доларів США у національну валюту - гривню, чого бути не може, адже кредит ОСОБА_2 одразу надавався в гривнях, а саме: на суму - 370 000 грн. Порівнявши відомості з листа ПАТ «Дельта Банк» від 02.10.2015 зі змістом іпотечного договору 1067-0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року, позивач зрозумів, що даний договір укладено на виконання неіснуючого договору кредиту.

З огляду на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 05.04.2017 у справі відкрито провадження.

Ухвалою суду від 15.02.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої ососби Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання іпотечного договору недійсним.

15.04.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позову, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог, та вважає їх такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Пояснено, що 16.05.2008 між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1067-0201001/ФК-08, а 16.05.2008 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № 1067-0201001/ФК-08 від 16.05.2008 року було укладено Іпотечний договір № 1067-0201001/Zфкіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парубець С.В. реєстраційний №2493. Так, заборгованість за вищезазначеним договором про іпотечний кредит №1067- 0201001/ФК-08 від 16.05.2008 була рефінансована шляхом укладення 28.07.2011 між ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк» нового кредитного договору №1067-0201001/ФК.

Сторона відповідача посилається на те, що дана інформація підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2015 по справі №760/782/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань за іпотечним договором припиненими, яке набрало законної сили 08.12.2015, де зокрема, сам позивач вказував на зазначене рефінансування шляхом укладення нового кредитного договору.

Так, забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором виступає нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 та передане ним в іпотеку АТ «Дельта Банк» шляхом укладення спірного іпотечного договору №1067-0201001/Zфкіп-08, посвідченого 28.07.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстраційний №2721.

Вказав, що нерухоме майно виступає забезпеченням виконання зобов`язань не позивача, а ОСОБА_2 , що зазначено в п. 1.4 іпотечного договору, а що стосується самого номеру та дати укладення кредитного договору №1067- 0201001/ФК-08 від 27.05.2011, то доводитьдо відома суду, що кредитний договір під номером 1067-0201001/ФКВ-08 від 27.05.2011 зазначено помилково, а належними є наступні дані: кредитний договір №1067-0201001/ФК від 28.07.2011. Крім того, відсутні будь-які інші кредитні договори, що були укладені між позивачем, ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк», окрім кредитного договору № 1067-0201001/ФК від 28.07.2011, а в п. 1.1 іпотечного договору помилково зазначено кредитний договір під номером 1067-0201001 /ФКВ-08 від 27.05.2011. Таким чином, дана невідповідність є суто технічною помилкою, що, на переконання відповідача, не може бути відповідно до вимог ст. ст. 203, 204 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним.

Також посилається на те, що ОСОБА_2 28.07.2011 було підписано лист-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, даний лист було підписано ним перед укладенням кредитного договору у відповідності до положень ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, на переконання відповідача, оскільки вказаний вище лист було підписано ОСОБА_2 28.07.2011, то відповідно кредитний договір не могло бути укладено раніше (а саме 27 травня 2011 року), чим повністю спростовуються твердження позивача.

Звертає увагу суду на те, що у вказаному вище листі-повідомленні та іпотечному договорі розмір та умови кредиту є аналогічними, а посилання на забезпечення є аналогічним нерухомому майну, що виступає предметом іпотеки за спірним правочином. Також, в листі-повідомленні міститься таблиця орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка повністю відповідає додатку №1 до кредитного договору.

Також відповідач посилається на те, що основне зобов`язання не припинено, кредитний договір №1067-0201001/ФК, укладений 28.07.2011 між ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк«, є діючим станом на дату подачі відзиву на позов, крім того, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором не погашена, банком продовжуються нараховуватися проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції, а тому іпотека є дійсною.

Відповідач вважає, що спірний іпотечний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримано всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину на момент його вчинення не суперечив нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин ( ОСОБА_1 ), мала необхідний обсяг цивільної дієздатності (саме позивач є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки); волевиявлення учасника правочину ( ОСОБА_1 ) було вільним і відповідало його внутрішній волі, що підтверджується розділом 3 спірного договору; іпотечний договір укладений у нотаріально посвідченій формі, що відповідає вимогам частини першої статті 577 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку»; спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що зокрема підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви про згоду подружжя від 28.07.2011, підписаної дружиною майнового поручителя - ОСОБА_3 , а також копією акта від 28.07.2011 перевірки іпотечного майна, підписаного власноручно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідач вважає, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, пропустив строк позовної давності, оскільки, спірний договір між сторонами було укладено 28.07.2011, кінцева дата звернення позивача за судовим захистом свого можливого порушеного права повинна була бути 28.07.2014, натомість він звернувся до суду з даним позовом лише 31.03.2017.

У судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача.

У судове засідання відповідач свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.05.2008 між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» (правонаступником якого є відповідач) було укладено договір про іпотечний кредит №1067-0201001/ФК-08, згідно якого ОСОБА_2 отримав від банку грошові кошти в сумі 370 000,00 грн. на умовах повернення, строковості та платності.

16.05.2008 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк», в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором від 16.05.2008, було укладено іпотечний договір №1067-0201001/Zфкіп-08, який було посвідчено нотаріально. Предметом іпотечного договору від 16.05.2008 виступила квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідач листом від 20.11.2014 вих. №05-2538412/1 повідомив позивача про те, що заборгованість за Кредитним договором від 16.05.2008 рефінансовано шляхом укладення 28.07.2011 нового кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», предметом якого виступило отримання грошових коштів в сумі 474 931,94 грн.

Так, 28.07.2011 між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №1067-0201001/ФК, п.1.1. яким передбачено надання банком позичальнику грошових коштів в сумі 474 931,94 грн. на певних умовах.

Вищенаведене підтверджується рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.11.2015 у цивільній справі №760/782/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань за іпотечним договором припиненими, яке набрало законної сили та не оскаржувалося.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки, при розгляді справи №760/782/15-ц сторонами не заперечувалися встановлені вище обставини, суд приймає до уваги зазначені обставини при розгляді даної справи.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.11.2015 у цивільній справі №760/782/15-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано зобов`язання за Іпотечним договором №1067-0201001/Zфкіп-08 від 16 травня 2008 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 припиненим.

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом КМНО Парубець С.В., накладену на підставі Іпотечного договору №1067-0201001/Zфкіп-08 від 16 травня 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 .

Як встановлено вище, 28.07.2011 між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №1067-0201001/Zфкіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий №2721.

Даний договір укладено між сторонами в забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №1067-0201001/ФКВ-08 від 27.05.2011, та предметом вказаного договору виступає нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 просить визнати недійсним іпотечний договір №1067-0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року, посилаючись на ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України з урахуванням ст. 575 ЦК України ст.ст. 1, 6, 18 Закону України «Про іпотеку», та зокрема, на те, що останній укладено у якості неіснуючого зобов`язання - кредитного договору №1067-0201001/ФК-08 від 27.05.2011, на що суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на момент укладення спірного договору ) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу,

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права.

Недійсність - це така ознака правочину, який його сторони мали намір укласти чи уклали, яка має бути притаманна цьому юридичному факту на момент його вчинення. Якщо недійсність обґрунтовується обставинами, які на момент його вчинення не існували, це не може бути підставою для рішення суду про визнання його недійсним. Так само позивач у справі повинен мати право на позов у матеріальному сенсі на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладання договору іпотеки) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Слід звернути увагу, що в матеріалах справи міститься заява про згоду подружжя від 28.07.2001, засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстровий №2720, згідно якої ОСОБА_3 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 , з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі 24.11.1978, на передачу в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та укладання договору про внесення змін до іпотечного договору, укладеного між сторонами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парубець С.В. 16.05.2008, зареєстрованого у реєстрі за №2493, на умовах на його розсуд. При цьому, заявила, що погоджується з тим, щоб умови договорів визначалися її чоловіком ОСОБА_1 самостійно.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладання договору іпотеки) іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому, ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Зважаючи на наведене, право користування квартирою, яке існувало у позивача в момент вчинення оспорюваного правочину, не зменшилося та не обмежилося у зв`язку з передачею квартири в іпотеку, протилежного позивачем не доведено.

Згідно статті 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладання договору іпотеки) іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Проаналізувавши зазначені норми законодавства та зміст оскаржуваного позивачем іпотечного договору №1067-0201001/Zфкіп-08 від 28 липня 2011 року, суд не знаходить останнього таким, що укладений без дотримання норм ст. 203 ЦК України, а посилання ОСОБА_1 на те, що останній укладено у якості неіснуючого зобов`язання - кредитного договору №1067-0201001/ФК-08 від 27.05.2011, спростовуються матеріалами справи та наданими стороною відповідача доказами.

Допущення описки у номері та даті кредитного договору не може бути підставою для визнання іпотечного договору недійсним у розумінні ст. 203 ЦК України, оскільки, сам позивач, уклавши нотаріально завірений іпотечний договір з відповідачем, підтвердив свою волю в його укладенні.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням суду зобов`язання за даним іпотечним договором визнано припиненими.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зазначених ним обставин не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд, керуючись ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 3,15, 16, 203, 215, 575, 578 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: