Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/171/2019

Справа № 229/5354/18

22 травня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю: секретаря судового

засідання Слободкіної Т.І., Пантелєєвої Є.О.,

Цукаревої К.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою представника позивача Шевчук Катерини Юріївни яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, вихідної допомоги, а також моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2018 року представник позивача Шевчук К.Ю. яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, вихідної допомоги, а також моральної шкоди.

У своїй позовній заяві вказала, що починаючи з червня 2009 року до 05 червня 2017 року ОСОБА_3 перебувала у безперервних трудових правовідносинах з ДП «Донецька залізниця».

05 травня 2017 року наказом від 05 травня 2017 року №263ДН-ОС її було звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переведенням.

Утім, всупереч ст.116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємтва, установи, організації, провадиться в день звільнення, з нею не було проведено остаточнй розрахунок.

Зокрема стягненню підлягають заробітна плата за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року у розмірі 21 149,37 грн.

При цьому, стягненню підлягають і суми компенсації громадян втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 4540,44 грн. за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року станом на 01 жовтня 2018 року.

Більш того, ст.117 КЗпП України, встановлено, що в разі невиплати з вини власника або упонвоженого ним органу наданих звільненому працівникові сум у строк, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, відповідачем на користь ОСОБА_3 повинно бути сплачено середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року в розмірі 147778,96 грн.

Починаючи з моменту невиплати заробітної плати і до сьогоднішнього дня ОСОБА_3 перебуває у ненормальних умова життя. Що виникли внаслідок порушення її конституційного права на оплату праці. При цьому, навіть коли роботодавець перестав виплачувати їй заробітну плату, вона все одно продовжувала виконувати свої трудові обов`язки задля чого витрачала останні кошти на проїзд до місця роботи. Зазаначені вище порушення відповідача призвели до скрутного матеріального становища позивача, перебування на межі бідності. Все зазначене призвело до глибоких моральних страждань позивача та її емоційного спустошення, що є підставою для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача: невиплачену заробітну плату за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року у розмірі 21149,37 грн.; середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року у розмірі 147778,96 грн.; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року у розмірі 4540,44 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 листопада 2018 року провадження в справі було відкрито та справу призначено в порядку спрощеного провадження до судового засідання на 07 грудня 2018 року. (а.с.38-39)

18 грудня 2018 року представник відповідача ПАТ "Українська залізниця" надав відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому зазначив наступне.

З 16 березня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням перемішення вантажу через лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридної загрози національній безпеці України», введеного в дію указом Президента України від 15 березня 2017 року №622017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філілї «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Для підприємства, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, відповідно до Закону України «Про оплату праці» здійснюється нарахування кожній застрохованій особі заробітної плати за видами виплат, яка влючають основну та додаткову заробітну плату, інша заохочувальні та компенсацій в иплати, у тому числі в натуральній формі, за фактично відпрацьований час. Підрахунок кількості відпрацьованого часу ведуть у Табелі обліку робочого часу. Табель є підставою для нарахування працівниками заробітної плати, допомоги по тимчасовій непрацездатності, сум за період щорічних відпусток, інших виплат. Складений і підписаний відповідльною за ведення табеля особою та погоджений керівником організації табель подається до бухгалтерії. Табель обліку робочого часу це поімений список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або установи в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. Отже, табель є: - документом, який дозволяє врахувати фактично відпрацьований співробітником час: - первинним документом щодо обліку розрахунків з персоналом: - базою для статистичних розрахунків.

Щодо заборгованості за період березень-травень 2017 року:

Заборгованість з заробітної плати перед позивачем за період березень-травень 2017 року у відповідача відсутня. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року і вона виплачена в сумі 2475,77 грн. на підставі видаткового касового ордеру від 04.10.2018 року. Тому відповідач не визнає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати, так як її нарахуваня не здійснювалось через відсутність первинних документів.

Щодо заборгованості за березень-травень 2016 року:

В зазначений період відповідач працював в іншій юридичній особі ДП «Донецька залізниця». Це підприємство здійснювало нарахування та виплату заробітної плати. Погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДВ «Донецька залізниця» здійснювалося згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця». Пунктом 2 Алгоритму затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії, а саме: передавальний акт про заборгованість з виплати заробітної плати та зі сплати податків до бюджет: передавальна відомість про заборгованості з виплати заробітної плати працівникові; довідка про заборгованості з виплати заробітної плати працівнику. Погашення заборгованості відбувалося після переведення працівників до регіональної філії. Згідно з довідко структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» заборгованість з заробітної плати позивача від ДП «Донецька залізниця» була прийнята в сумі 15669, 14 грн., з якої виплачено 13365 грн., залишок заборгованості 2304,14 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку:

Залишок заборгованості за березень-травень 2016 року в сумі 2304,14 грн. не є заробітною платою нарахованою відповідачем, а є заборгованісю іншої юридиної особи, яка мала забезпечити своєчасну виплату заробітної плати. Тому покладення на відповідача відповідальності згідно з ст.117 КЗпП України в частині стягнення середнього заробітку вважає безпідставним та незаконним.

Щодо стягненя компенсації втрати частини доходів:

Зазаначена позовна вимога не визнається, так як заборгованість з заробітної плати відсутня, а визнана позивачем сума 2304,14 грн., не є заборгованістю, яка підлягає індексації.

Додатково зазначає, що згідно Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, встановлено порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини. Просить відмовити у позовних вимогах (а.с.50-51).

16 січня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 . надала відповідь на відзив, в якій зазначила, наступне. Так, наказом від 28 квітня 2017 року №646-НВ-1 «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця», Регіональною філією «Донецька залізниця» було схвалено рішення щодо вилучення зі складу останньої структурного підрозділу «Донецької дирекції залізничних перевезень» та виробничих підрозділів, що йому підпорядковані, а також про скорочення чисельності штату зазначених структурних підрозділів. Тоді було повідомлено працівників про ріщення щодо скорочення, ознайомлення їх під підпис із ним, а також зодо пропонування працівникам посад для переведення замість скороченя.

Єдиним можливим варіантом врегулювання питання робочого часу у ситуації, що склалася було запровадження простою. Статтею 34 КЗпП України, встановлюється, що простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаціних або технічних умов необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Статтею 113 КЗпП України, передбачається, шо час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Таким чином, посилання відповідача щодо неможливості перевірки факту виконання позивачем своїх трудових обов`язків не відповідають дійсності, а також вимогам чинного законодавтсва, оскільки, починаючи з моменту невиплати заробітної плати та до моменту звільнення, позивача було переведено на простої, які повинні бути оплачені відповідачем.

Серед іншого, відповідачем умовчується про те, що всупереч вимогам чинного законодавтсва, а саме ст.47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, ним було встановлено окремий порядок розрахунку зі звільненими працівниками. Працівникам було повідомлено про те, що остаточний розрахунок буде здійснений у касах м.Лиман. При всьому цьому, для розрахунку працівникам треба зібрати пакет документів більш ніж з двадцяти найменувань і надати його до відповідної комісії.

У якості підтвердження обставин непереборної сили відповідач надає копі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №1262/21-10.2 від 16 січня 2018 року. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» та ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на територіх проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`зань є сертифікат Торгово-промислової палати України. Наданий у якості додатку Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати, ані за своєю формою, ані за змістом не є сертифікатом.

Відповідно до даних, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпримців та громадських формувань, ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником, в тому числі і ДП «Донецька залізниця», що наразі перебуває у стані припинення. Відповідно до ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, право та обов`язки переходять до правонаступників. Із зазначеного вище випливає, що саме ПАТ «Укрзалізниця» несе обов`язок щодо виплати заборгованості заробітної плати перед працівниками, яка виникла у ДП «Донецька залізниця». Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України, визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено та підтверджено трудовою книжкою БТ-І № 4803318 підтверджено, що позивач ОСОБА_3 , 09 червня 2009 року була прийнята старшим ревізором відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень служби котролю та внутрішнього аудиту за переведенням з Державної адміністрації залізничного транспорту України; 09 серпня 2016 року звільнена в зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.14).

З 10 серпня 2016 року по 05 травня 2017 року працювала на посаді старшого ревізору сектору з контролю доходів відвантажування та пасажирських перевезень відділу котролю та внутрішнього аудиту за переведенням з Управління ДП «Донецька залізниця», з якої наказом №263/ДН-ос від 05 травня 2017 року позивача звільнено за п.5 ст.36 КЗпП України (а.с. 7).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У індивідуальній відомості Пенсійного фонду України застрахованої особи, зазначена наступна інформація по заробітній платі позивача ОСОБА_3 : за березень 2016 року 4196,94 грн.; 3781,02 грн.; за травень 2016 року 3506,34 грн.; за березень 2017 року 5510,18 грн. (а.с.33).

З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 нараховано в березні 2017 року до оподаткування 5409,38 грн. (без врахування матеріальної допомоги), до виплати 5510,18 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 4044,20 грн.(без врахування матеріальної допомоги) до виплати 4119,55 грн., в травні 2017 року до оподаткування 34,69 грн. (без врахування матеріальної допомоги) до виплати 35,34 грн. (а.с.26-27).

Із видаткового касового ордеру б/н від 04.09.2017 року, вбачається, що позивач ОСОБА_3 останній раз отримувала заробітну плату за березень 2017 року у сумі 2475, 77 грн.

Поряд з цим, відповідно до виписки щодо руху коштів на карткових рахунках Позивача, що відкритий в АТ «Ощадбанк», останній платіж було здійснено 07 березня 2017 року, а призначення платежу зазначено як (Безготівкове зарахування на рахунок заплати № НОМЕР_1 заробітна плата за лютий 2017 року», сума платежу 2386,43 грн.(а.с.141)

Отже, згідно індивідуальної відомості Пенсійного фонду застрахованої особи, позивачу нараховано за березень 2016 року 4196, 94 грн.; за квітень 3781,02 грн.; за травень 3506,34 грн., однак страхову внески не сплачені, що свідчить про те, що фактично заробітна плата позивачу не сплачена. При цьому, доводи відповідача, що заборгованість по заробітній платі за березень 2016 року травень 2016 року, є заборгованістю іншого підприємства, а саме ДП «Донецька залізниця», де в зазначений період працювала позивач та її залишок складає 2304,14 грн., суд не може прийняти до уваги, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", прийнятою відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства "Донецька залізниця".

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця". Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та є регіональною філією даного товариства.

Таким чином, враховуючи наведене та дані, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпримців та громадських формувань, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником, в тому числі і ДП «Донецька залізниця», що наразі перебуває у стані припинення. А тому, саме АТ «Укрзалізниця» несе обов`язок щодо виплати заборгованості заробітної плати перед працівниками, яка виникла у ДП «Донецька залізниця».

Поряд з цим, суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку про стан невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.06.2016 року працівникам, що переведені з ДП «Донецька залізниця», відповідно до якої залишок заборгованості складає 2304,14 грн., оскільки з даної довідки не вбачається за який саме період 2016 року здійснювалось погашення заборгованості по заробітній платі за 2016 рік. А також, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що зазначені кошти були отримані позивачем та погашення заборгованості за березень травень 2016 року здійснювалось згідно алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця».

Водночас, згідно розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 нараховано в березні 2017 року до оподаткування 5409,38 грн. (без врахування матеріальної допомоги), до виплати 5510,18 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 4044,20 грн.(без врахування матеріальної допомоги) до виплати 4119,55 грн., в травні 2017 року до оподаткування 34,69 грн. (без врахування матеріальної допомоги) до виплати 35,34 грн., враховуючи індивідуальні відомості Пенсійного фонду застрахованої особи, страхові внески за березень 2017 року сплачені. При цьому, відповідно до видаткового касового ордеру б/н від 04.09.2017 року, позивач ОСОБА_3 отримувала заробітну плату за березень 2017 року у сумі 2475, 77 грн. Даний факт також підтверджений представником відповідача, проти чого не заперечує представник позивача. Поряд з цим, доводи представника позивача про те, що іншу частину заробітної плати за березень-травень 2017 року, яка нарахована згідно розрахунків заробітної плати, позивач не отримувала, що підтверджується випискою щодо руху коштів на карткових рахунках Позивача, що відкритий в АТ «Ощадбанк», останній платіж було здійснено 07 березня 2017 року, а призначення платежу зазначено як (Безготівкове зарахування на рахунок заплати № НОМЕР_1 заробітна плата за лютий 2017 року», сума платежу 2386,43 грн., та представником відповідача в судовому засіданні ніякими доказами не спростована.

Крім того, з приводу заборгованості яка виникла за період з березня 2017 року по 05 травня 2017 року, відповідач зазначає, що відсутня первинна документація, а також доступ до неї, для нарахування та виплати позивачу заробітної плати, а тому не можливо підтвердити, спростувати або надати інформацію за вказаний період. Одночасно з цим, відповідач зазначає, що позивачем отримано заробітну плату за першу половину березня 2017 року через касу у м.Лиман Донецької області. Таким чином, відповідачем фактично підтверджена наявність заборгованості перед позивачем за період з березня 2017 року по 05 травня 2017 року.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстат, від 13.01.2004, № 5, яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників, при розрахунку сум заробітної плати за період березень-травень 2016 року, березень-травень 2017 року та виплаченої позивачу суми заробітної плати за першу половину березня 2017 року, суд дійшов до висновку, що сума невиплаченої відповідачем заробітної плати позивачу за період з березня по травень 2016 року становить 11484,30 грн. (4196,94+3781,02+3506,34) = 11484,30 грн.; за період з березня 2017 року по травня 2017 року становить 7189,30 грн. (5510,18+4119,55+35,34) 2475,77 грн. = 7189,30 грн.

З урахуванням викладеного, заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів за період з березня 2016 року по травень 2016 року у сумі 11484,30 грн. та за період з березня 2017 року по травень 2017 року у сумі 7189,30 грн.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що позивач перебувала у трудових з ДП «Донецька залізниця» та з 10.08.2016 року перебувала у трудових відносинах з регіональною філією «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

05 травня 2017 року позивач звільнена у зв`язку із переведенням за п.5 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу №263/ ДН-ОС від 05 травня 2017 року (а.с.14).

Факт перебування позивача у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця» відповідач не оспорює та визнає факт звільнення позивача на підставі п.5 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до частини 2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст.8 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст.21 КЗпП України), а обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Доводи відповідача про припинення нарахування заробітної плати з 20 березня 2017 року на виконання указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, та ухвалення рішення на підставі «розрахунків заробітної плати» та інших паперів складених після 20 березня 2017 року невідомими особами, суд не приймає з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Також, з матеріалів справи, а саме наданої відповідачем копії науково - правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126 - 221102, який складений на замовлення ПАТ «Укрзалізниця», встановлено, що:

- наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 682-Н від 12.05.2017 року «Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» створена робоча комісія з працівників регіональної філії «Донецька залізниця» до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 899-Н від 26.06.2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії «Донецька залізниця», оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією «Донецька залізниця» через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» за місцем їх знаходження (м.Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень».

Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Проте заробітна плата, відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідно до частини першої ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій ст.10 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1 (п.22).

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі (за період з березня 2016 року по травень 2016 року та з березня 2017 року по травень 2017 року), у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за один місяць - за березень 2016 року у розмірі 4196,94 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з бередня 2016 року по травень 2016 року та з березеня 2017 року по травень 2017 року, суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці», визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Суд погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що до стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з березня 2016 року по травень 2016 року та з березня 2017 року по травень 2017 року у розмірі 4540, 44 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного.

Так, згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст.9 ЦК України, кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема і трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, та відшкодування моральної шкоди застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює те, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання. Якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі за місцем роботи позивачки.

З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі за фактичним місцем роботи позивачки, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна.

Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

На переконання суду зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про відсутність його вини у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими.

Згідно із ст.10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Отже, унеможливлення виконання обов`язків, передбачених ст.116 КЗпП України перед працівниками, що звільнені за п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням, а саме в день звільнення провести з працівниками розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер, що підтверджено висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, є підставами для звільнення відповідача від відповідальності через відсутність вини підприємства, а тому і відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п 1 п.1 частини 2, частини 1 ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позивач звернувся до суду з позовом 13 листопада 2018 року (а.с.1).

Відповідно до ст.7 Закону України від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 гривні.

Задовольняючи позов частково, а саме позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень травень 2016 року та березень травень 2017 року - в розмірі 18673 грн. 60 коп. та суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4540 грн. 44 коп., суд вважає, що розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави 704 грн. 80 коп.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь держави (оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати) має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, вихідної допомоги, а також моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ вул. Тверська, б. 5, ) на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Самаріне, Красногвардійського району, Бєлгородської області, РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по заробітній платі за період березень 2016 року травень 2016 року в сумі 11484 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 30 коп., без утриманням податку й інших обов`язкових платежів та за березнь 2017 року травень 2017 року в сумі 7189 (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 30 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ вул. Тверська, б. 5, ) на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Самаріне, Красногвардійського району, Бєлгородської області, РНОКПП НОМЕР_2 , суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період березень-травень 2016 року, а також березень-травень 2017 року у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятьсот сорок) грн. 44 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська,5) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2016 року в сумі 4196 чотири тисячі сто дев`яносто шість) грн. 94 коп. підлягає негайному виконанню, в частині стягнення заробітної плати за квітень-травень 2016 року в сумі 7287 (сім тисяч двісті вісімдесят сім) грн.36 коп. та березень-травень 2017 року в сумі 7189 (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 30 коп., після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті 22 травня 2019 року.

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко