ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 .

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи ОСОБА_4

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року, ухвалене суддею Січиокно Т.О., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, а саме враховуючи його фізичний стан, просив зобовязати ОСОБА_2 у зручний для неї час привозити (хоча б один раз на місяць) дитину на день до нього (для особистого спілкування і прийняття участі у її вихованні) за адресою: АДРЕСА_1 , завчасно повідомивши його про це за телефоном НОМЕР_1 , НОМЕР_5 чи електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_5

Позов мотивовано тим, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у шлюбі із ОСОБА_2 30.06.2015 року шлюб розірвано. 03.04.2013 року з ним стався нещасний випадок, у результаті якого він отримав тілесні ушкодження, та визнаний інвалідом першої групи, в даний час є прикутим до ліжка. З вересня 2013 року відповідач припинила спілкуватися з ним та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. 29.06.2016 року він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава раді щодо встановлення графіку зустрічей з дитиною. Не дивлячись на складений графік, відповідач його не виконує, оскільки у ньому не зобов`язано останню привозити дитину за місцем його проживання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава раді, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановленні участі батька у вихованні дитини -залишено без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для визначення судом способу спілкування батька з дитиною, оскільки рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава раді № 217 визначено порядок участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , а саме за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та у її присутності спілкування один раз на місяць у вихідний день з можливістю відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоров`я дитини. Даних про те, що позивач попередньо домовлявся з матір`ю дитини про спілкування з нею, а остання чинила перешкоди у цьому та відмовлялася привезти її до нього суду, не надано.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що прикутий до ліжка, тому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою та визначити порядок спілкування батька з дитиною, враховуючи його фізичний стан, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 в зручний для неї час привозити (хоча б один раз на місяць) доньку на день до нього (для особистого спілкування і прийняття участі у вихованні), завчасно повідомивши позивача про це телефоном чи електронною поштою. Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не чинить перешкод позивачу у вихованні і спілкуванні з донькою, позивачем протилежного не доведено. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що місцевий суд по суті спір не вирішив, не перевірив чи сприяє прийняте судом першої інстанції рішення якнайкращим інтересам дитини сторін, чи грунтуються такі вимоги на законі.

Отже, предметом даного апеляційного розгляду є законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції від 09 березня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, недостатнього дослідження обставин справи, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він є інвалідом, обмеженим у фізичному пересуванні, має єдину можливість спілкуватися та приймати участь у вихованні малолітньої доньки лише вдома за місцем свого проживання. Вказує, що орган опіки та піклування ВК Шевченківської районної у м. Полтаві ради, не зважаючи на його прохання, не зобов`язав відповідача привозити до нього доньку ОСОБА_8 для особистого спілкування, тобто без присутності матері, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Вважає, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не було вмотивовано висновку про відмову у зобов`язанні відповідача привозити доньку та неправомірно стягнуто з нього витрати на правову допомогу.

У запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Босенко Т.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до актового запису № 1709 в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (ОСОБА_9) зареєстрували шлюб 11.11.2011 року, що підтверджується актовим записом № 1709 в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 2).

Згідно актового запису № 234, вчиненого Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 28.02.2013 року (а.с. 2 зворот).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.03.2015 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_11 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ленінград, РФ, ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Полтави, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/9 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26.12.2014 року і до досягнення повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Від сплати судового збору ОСОБА_5 звільнено (а.с. 4-5).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Шлюб, зареєстрований 11.11.2011 року Центральним віддлом РАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис № 1709, між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано. Доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 залишено ОСОБА_9, прізвище ОСОБА_2 залишено ОСОБА_9. Судові витрати віднесено на користь держави (а.с. 3).

26 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної ради у м. Полтаві з заявою, в якій просив, у зв`язку з тим, що за станом здоров`я він прикутий до ліжка і не в змозі пересуватися, скласти та затвердити графік його зустрічей з трирічною донькою ОСОБА_13 , згідно якого його колишня дружина ОСОБА_2 була б зобов`язана в інтересах дитини хоча б раз на місяць на один день привозити їх доньку до позивача для особистого спілкування за місцем проживання останнього: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною» від 25.10.2016 року Службою у справах дітей надано висновок, яким визначено наступний порядок участі батька, гр. ОСОБА_5 , у вихованні та спілкуванні з його малолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та у її присутності спілкування один раз на місяць у вихідний день з можливістю відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоров`я дитини (а.с. 7).

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0471673 від 04.08.2015 року ОСОБА_5 має першу групу інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 9 зворот).

З довідки Диканської ЦРЛ № 01-13/1242 від 12.10.2016 року вбачається, що хворий ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку лікаря - психіатра. У даний час проявів агресивності, конфліктності, суїцидальних тенденцій в поведінці хворого немає. Будь-які обмеження з боку стану психічного здоров`я хворого ОСОБА_5 , які б перешкоджали спілкуванню та контактам хворого з рідними, близькими та іншими особами, що його оточують, в даний час відсутні (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою. Окрім того, оскільки рішенням органу опіки та піклування визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, дане рішення є обов`язковим для виконання сторонами, а тому вимоги ОСОБА_5 є необгрунтованими.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п.п.1, 3 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olssonv. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд повинен врахувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини. Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається зі справи, предметом даного позову є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, а саме враховуючи фізичний стан позивач, останній просив зобов`зати відповідача у зручний для неї час привозити (хоча б один раз на місяць) дитину на день до нього (для особистого спілкування і прийняття участі у її вихованні) за його адресою фактичного проживання в с. Стасі Диканського району Полтавської області, завчасно повідомивши його про це за телефоном чи електронною поштою.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач є інвалідом 1-ї «А» групи безтерміново, за станом здоров`я прикутий до ліжка, згідно довідки до акту МСЕК від 04.08.2015 р. потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с. 9), з літа 2013 р. постійно проживає у своїх батьків в с. Стасі Диканського району Полтавської області, його батько ОСОБА_1 є його піклувальником, то дійсно позивач не має можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує той факт, що вона дійсно не відвідує разом з дитиною місце проживання батька, що вказує на те, що дійсно не виконується з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною» від 25.10.2016 року, тобто існують перешкоди у спілкуванні позивача з неповнолітньою донькою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув, не дав їм відповідну правову оцінку, не врахував принцип рівності прав батьків щодо дитини, тому прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що позов в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягає задоволенню.

Щодо вимог про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини саме у той спосіб, який просить позивач, то в цій частині колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною» від 25.10.2016 року визначено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Це рішення прийняте з дотриманням вимог ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання.

Позивачем заявлено вимоги щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною у дещо інший спосіб, а саме для особистого спілкування і прийняття участі у вихованні дитини (без присутності матері дитини), привозити дитину на день до нього, що не передбачено рішенням органу опіки та піклування.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає підстав для відступлення від визначеного рішенням органу опіки та піклування порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому саме в частині «для особистого спілкування і прийняття участі у вихованні» та «привозити дитину на день до нього» вони не підлягають задоволенню.

При цьому, апеляційний суд у складі колегії суддів бере до уваги ті обставини, що згідно довідки Диканської ЦРЛ від 12.10.2016 р. проявів агресивності, конфліктності, суїцидальних тенденцій у поведінці хворого немає, будь-яких обмежень з боку стану психічного здоров`я хворого ОСОБА_5 , які б перешкоджали спілкуванню та контактам хворого з рідними, близькими та іншими особами, що його оточують, в даний час відсутні. Інших протилежних відомостей про стан здоров`я позивача та про неможливість спілкування його з оточуючими на даний час у суду немає.

Відповідачем не спростована ця довідка іншими належними та допустимими доказами. Доводи відповідача щодо нестабільного психічного стану позивача, щодо ризиків для дитини під час спілкування з батьком також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи відповідача відносно фактичних обставин (щодо психічного стану позивача, вчинення ним суїциду), які призвели до травми позивача та на які посилається відповідач, як на підставу відмови у позові, не підтверджені доказами, за змістом є особистим тлумаченням.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечує проти спілкування позивача з дитиною без присутності матері, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві ради від 25.10.2016 року також не визначено спілкування батька з дитиною без присутності матері, тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача привозити дитину до батька, то в цій частині в інший спосіб, крім зобов`язати відповідача привозити дитину до батька, який прикутий до ліжка, неможливо виконати рішення органу опіки та піклування. Крім цього, апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що вимога позивача «привозити дитину до нього на день» не узгоджується з рішенням органу опіки та піклування, оскільки ним визначено «у вихідний день з можливістю відвідування місця проживання батька, не порушуючи режим дня», тобто мається на увазі надати дитині можливість провідати батька з дотриманням режиму дня дитини.

А відтак, апеляційний суд у складі колегії суддів, виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи, що зустрічі дитини з батьком не повинні носити формальний характер, бути достатніми за часом для спілкування батька з донькою, з урахуванням дотримання розумного балансу на участь кожного з батьків у вихованні дитини, стан здоров`я дитини колегія суддів вважає за доцільне позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини задовольнити частково з урахуванням вище вказаних підстав.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Визначити наступний порядок спілкування батька ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, враховуючи фізичний стан батька, зобов`язати ОСОБА_2 у зручний для неї час за попередньою домовленістю з нею забезпечити відвідування дитини (хоча б один раз на місяць) у вихідний день за місцем проживання батька ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , завчасно повідомивши його про це за телефоном НОМЕР_1 , НОМЕР_5 чи електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_5, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоров`я дитини, для спілкування і прийняття участі у її вихованні у присутності матері дитини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов