Справа 336/6859/18
Провадження № 2/336/754/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилась спадщина після його померлого батька - ОСОБА_3 Спадщина складається з нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 .

Окрім нього спадкоємцем є дружина померлого ОСОБА_2

30.05.2015 р. ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Свинаренко О.В., за яким 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 померлий заповів дружині ОСОБА_2 , а 2/3 частини вказаного будинку сину ОСОБА_1

Правовстановлюючі документи на вказаний будинок не збереглись.

Постановою приватного нотаріуса від 13.09.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів.

Посилаючись на ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 364, 392, 1216-1218, 1258, 1278 ЦК України, ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

Ухвалою від 21.11.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2018 р.

18.12.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 21.01.2019 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

21.01.2019 р. підготовче судове засідання було відкладено на 25.02.2019 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

25.02.2019 р. до суду подана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 , посилаючись на ті ж фактичні обставини, що і позивач за первісним позовом, просить визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

Ухвалою від 25.02.2019 р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27.03.2019 р.

27.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 14.05.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

Сторони подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та мирову угоду, яку просили затвердити.

Підстави та порядок затвердження мирової угоди визначені ст.207 ЦПК України. Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку, що затвердження мирової угоди за відсутності сторін не можливе, а спір необхідно вирішити щляхом постановлення відповідного рішення у даній справі.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлені позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, 05.04.1967 р. ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності було надано земельну ділянку площею 540 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , місце АДРЕСА_3 22, про що надано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений нотаріусом 1-ї Запорізької нотконтори, реєстр № 3-2278 (а.с.79-80).

Згідно акту приймання індивідуального будинку від 10.11.1977 р. № 362 (а.с.81) та висновку міського бюро технічної інвентаризації від 30.11.1977 р. (а.с.82) будинок АДРЕСА_4 на праві особистої власності був зареєстрований за ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56., Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 у встановленому законом порядку.

Станом на 12.08.1990 р. ОСОБА_3 був власником 7/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на які було зареєтровано в ОП «ЗМБТІ» (а.с.56).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складеного ОП ЗМБТІ (а.с.86) власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2007 р., кожен по 13/120 часток (а.с.86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 помер (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 7/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

13.05.2015 р. ОСОБА_3 склав заповіт (а.с.6, 46), який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 698, яким ОСОБА_3 всю належну йому частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповів в таких частках: дружині ОСОБА_2 1/3 частку, сину ОСОБА_1 2/3 частки.

27.10.2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Постановами нотаріуса Свинаренко О.В. від 13.09.2018 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, які підтверджують його право власності на спадкове майно.

Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с.35-98).

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці за заповітом, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд задовольняє позовні вимоги, які викладені в мировій угоді, про визнання за позивачами права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до заповіту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 7/30 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 7/60 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк