Справа № 703/3607/18
15 травня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області
у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.,
секретаря судового засідання Покотиленко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі продажу недійсними та визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 05.10.2018 р. звернулась до суду із вказаним позовом та просила :
- визнати недійсним договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за №5131;
- визнати недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрованим в реєстрі за №5132;
- визнати недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрованим в реєстрі за №5133;
- визнати за нею право власності на: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачений нею судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, ОСОБА_3 , яка за життя заповіла все своє майно позивачу. Вона своєчасно звернулась до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 2,4 га та 2,5391, які належали ОСОБА_3
Крім зазначених земельних ділянок ОСОБА_3 являлась власником: житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 28,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
02.10.2018 позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за це майно, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.
Позивачу стало відомо про існування договорів купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок, які укладено між спадкодавцем та відповідачем, ОСОБА_2 .
Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку, ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, оскільки зазначена особа ніколи не проживала за вказаною адресою та до будинку жодного разу не з`являвся.
Крім того, ОСОБА_2 за 10 років, які минули з часу укладення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не вступив в користування житловим будинком, при цьому до часу смерті ОСОБА_3 усі сусіди знали, що зазначений будинок належить саме останній.
Вважає, що договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за №5131, є недійсним внаслідок фіктивності та таким, який вчинений без наміру створення правових наслідків.
Вважає, що спадкодавець, ОСОБА_3 , не мала на меті продавати вищевказаний будинок, оскільки за життя казала, що це спадщина позивача.
Крім того, вважає, що договори купівлі продажу земельних ділянок: загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є недійсними, оскільки не були зареєстровані у державному земельному кадастрі, що було обов`язковим в силу ст.657 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення вказаних договорів.
Крім того, земельна ділянка загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відноситься до категорії землі сільськогосподарського призначення.
Оскільки ОСОБА_2 відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно не є громадянином України, відтак договір купівлі продажу вищевказаної земельної ділянки укладений з порушенням вимог ст.22 Земельного кодексу України.
В зв`язку з відсутністю у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, позивач позбавлений можливості прийняти спадщину у нотаріальному порядку, в зв`язку з чим звернулась до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі №703/3607/18 за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання.
За результатами підготовчого судового засідання 12 грудня 2018 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Ульянов С.М. просив цивільну справу розглянути без участі позивача.
Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи без участі позивача, суд, з врахуванням його думки, обставин справи, відсутності підстав для визнання участі позивача під час судового розгляду цивільної справи обов`язковою, присутності під час розгляду справи представника позивача, прийшов до висновку щодо можливості розгляду вказаної справи без особистої участі позивача.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ульянов С.М. у судових засіданнях 17 січня 2019 року, 20 лютого 2019 року та 25 березня 2019 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, не заперечувати проти заочного розгляду справи та винесення відповідного рішення.
У наступні судові засідання представник позивача не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його проживання та місцезнаходження його майна, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України.
Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви до суду не надав, та приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, про що надав відповідну заяву, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів з ухваленням заочного рішення.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року вирішено провести заочний розгляд даної справи.
Крім того, за клопотанням сторони позивача, під час судового розгляду допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Свідок ОСОБА_4 під час судового розгляду надав суду покази, відповідно до яких, він проживає в будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він проживає з дитинства та йому відомі майже всі мешканці, які проживають по його АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_3 . Приблизно у 2004 році ОСОБА_3 переїхала до своєї невістки, в зв`язку з чим у вказаному будинку ніхто не проживав. У 2008 році йому стало відомо від сусідів, що будинок ОСОБА_3 нібито придбав іноземець з Ірану, однак даного факту йому достовірно невідомо. Обставини, за яких іноземець придбав у ОСОБА_3 будинок йому також невідомі. Вказаного іноземця ні він, ні інші мешканці села, в с. Балаклея та безпосередньо на території будинковолодіння АДРЕСА_2 жодного разу не бачили. АДРЕСА_3 вищевказаному будинку, в якому проживала ОСОБА_3 , після переїзду останньої до невістки, ніхто не проживав та не проживає по цей час, за ним ніхто не доглядав, в зв`язку з чим розрушився та став непридатний для проживання, а двір заріс чагарником. Особа на прізвище ОСОБА_2 йому невідома. ОСОБА_1 являється онучкою ОСОБА_3 , яка володіла вищевказаним будинковолодінням. Прізвища невістки ОСОБА_3 йому невідоме. Звати її ОСОБА_7 , яка в с. Балаклея працювала листоношею, однак потім вийшла на пенсію. Крім того, ОСОБА_7 була матір`ю колишнього чоловіка позивача, та вони всі разом проживали по АДРЕСА_4 . Йому відомо, що ОСОБА_3 померла в приблизно в 2015 році.
Свідок ОСОБА_5 під час судового розгляду надав суду покази, відповідно до яких, він проживає в м. Сміла Черкаської області. У нього у власності перебуває будинок АДРЕСА_5 , в якому він періодично проживає з 2001 року. Поблизу нього, в будинку АДРЕСА_2 , проживала ОСОБА_3 . За час його проживання в с. АДРЕСА_5 , іноземець у будинку ОСОБА_3 ніколи не проживав та він його ніколи не бачив. Особа на ім`я ОСОБА_2 йому невідома. ОСОБА_3 в будинковолодінні АДРЕСА_2 . Балаклея він востаннє бачив приблизно у 2003-2004 роках. Обставини продажу будинку ОСОБА_3 йому невідомі. Приблизно з 2004 року в будинку ОСОБА_3 ніхто не проживає та ним ніхто не опікується.
Свідок ОСОБА_6 під час судового розгляду надала суду покази, відповідно до яких, вона проживає в будинку АДРЕСА_5 з 2015 року. Особа на ім`я ОСОБА_2 їй невідома. Їй відомо, що ОСОБА_3 проживала в будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 являється онукою ОСОБА_3 Іноземець в будинку АДРЕСА_2 ніколи не проживав та вона такого за вказаною адресою ніколи не бачила. Будинком, в якому раніше проживала ОСОБА_3 , ніхто не опікується та у ньому ніхто не проживає.
Суд, врахувавши доводи представника позивача, заслухавши покази свідків, вивчивши наявні у цивільній справі докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного:
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в селі Балаклея Смілянського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що 15 січня 2015 року складено відповідний актовий запис №4 (а.с.7).
Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) №39705402 отриманої Смілянською державною нотаріальною конторою в зв`язку з відкриття спадкової справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя складено заповіт, який 12 жовтня 2004 року посвідчений Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області та внесений до реєстру нотаріальних дій за №133. Стан заповіту «чинний» (а.с.105 - зворот).
Згідно заповіту від 12 жовтня 2004 року, посвідченого секретарем Балаклеївської сільської ради Олійник І.І., який зареєстрований в реєстрі за №133, ОСОБА_3 , яка народилася в селі Балаклея Смілянського району Черкаської області 17 березня 1926 року та проживає в АДРЕСА_1 , на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла внучці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження (а.с.111).
За перевіреними даними Балаклеївської сільської ради, вищевказаний заповіт на день смерті заповідача не змінювався та не відмінявся, що 07 квітня 2016 року підтвердив секретар Балакеївської сільської ради своїм підписом та засвідчив відтиском гербової печатки виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.111-зворот).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 27 вересня 1997 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклала 27 вересня 1997 року одружилася з ОСОБА_9 , про що зроблено запис за №21. В зв`язку з одруженням ОСОБА_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.113).
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року, прийнятим за результатами розгляду цивільної справи №703/5779/15-ц, 2/703/116/16 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вирішено позов задовольнити повністю та, зокрема: розірвати шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , зареєстрований 27 вересня 1997 року в Балаклеївській сільській раді Смілянського району Черкаської області за актовим записом №21; відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.20).

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 31 травня 2016 року (а.с.20- зворот).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є спадкоємцем за заповітом від 12 жовтня 2004 року, який посвідчений секретарем Балаклеївської сільської ради Олійник ОСОБА_12 .І. та зареєстрований в реєстрі за №133, майна та прав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з копії спадкової справи №126/2015, наданої Смілянською державною нотаріальною конторою на запит Смілянського міськрайонного суду Черкаській області, з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_8 , яка в подальшому змінила прізвище на дошлюбне - « ОСОБА_11 » та являється позивачем у справі. Інші особи, які мали намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , з відповідними заявами до Смілянської державної нотаріальної контори не зверталися (а.с.103-135).

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №126/2015, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., в порядку заміщення державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори, 13 квітня 2018 року, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Балаклеївської сільської ради Олійник Н.І., с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, 12 жовтня 2004 року, зареєстрованого у реєстрі за №133, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, площею 2,4393 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид користування: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, к/н НОМЕР_8 , що розташована: Черкаська область, Смілянський район, Балаклеївська сільська рада. Вказана земельна ділянка належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_9 , виданого та зареєстрованого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 05 червня 2001 року, на підставі рішення Балаклеївської сільської ради №20-16 від 31 березня 2001 року. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16. Дата державної реєстрації земельної ділянки: 12 грудня 2017 року, орган, що зареєстрував земельну ділянку: міськрайонне управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (а.с.133 зворот).

В подальшому, 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Другої черкаської нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори, Демиденко, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якій зазначила, що у власності її бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім земельної ділянки, на яку їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, перебувало наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

02 жовтня 2018 року нотаріус другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від 02 жовтня 2018 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, житловий будинок, земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 , після смерті бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки та житловий будинок відмовила (а.с.135).

Як вбачається з вищевказаної постанови, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів (а.с.135).

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_10 , виданого виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області 18 червня 2008 року, будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради №73 від 20 травня 2008 року, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.73).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19233523, складеного Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2008 року, на підставі свідоцтва серії НОМЕР_10 від 18 червня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради, 19 червня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 (а.с.74).

Також, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11 , виданого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 28 травня 2005 року, ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_7 , на підставі рішення Балаклеївської сільської ради від 29 лютого 2008 року №15-4/V, є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №75. Другий примірник даного акту зберігається у відділі земельних ресурсів у Смілянському районі (а.с.96).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12 , виданого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 28 травня 2005 року, ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_8 . АДРЕСА_7 , на підставі рішення Балаклеївської сільської ради від 29 лютого 2008 року №15-4/V, є власником земельної ділянки площею 0,4655 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №76. Другий примірник даного акту зберігається у відділі земельних ресурсів у Смілянському районі (а.с.84).

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно п.п.1, 2 п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018, сформованого міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 12 лютого 2018 року на підставі заяви ОСОБА_13 №ЗВ-018 від 12 лютого 2018 року, міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 26 січня 2018 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: АДРЕСА_1 . Право приватної власності на вказану земельну ділянку, на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29 лютого 2008 року №15-4/V та державного акту серії ЯЕ №626802 від 28 травня 2008 року, зареєстровано за ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.14-16).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017, сформованого міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 19 липня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_14 №ЗВ-017 від 19 липня 2017 року, міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 02 травня 2017 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: АДРЕСА_1 . Право приватної власності на вказану земельну ділянку, на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29 лютого 2008 року №15-4/V та державного акту серії ЯЕ №626829 від 28 травня 2008 року, зареєстровано за ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.17-19).

Як вбачається з вищевказаних витягів, реєстрація права власності на зазначені в них земельні ділянки проведена після смерті ОСОБА_3 , в зв`язку з чим така мала бути здійснена у відповідності до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), тобто з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть ОСОБА_3

Однак, вищевказані витяги не містять відомостей про смерть ОСОБА_3 , державна реєстрація права приватної власності на земельні ділянки якої проведена міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, що є порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553).

Разом з тим, вказане порушення Порядку міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області при вчиненні державної реєстрації права приватної власності земельних ділянок ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, не являється підставою для визнання такої реєстрації недійсною, не тягне за собою її скасування, при цьому питання про це сторонами на розгляд суд не ставиться, в зв`язку з чим не вирішується.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач у справі довідалася про існування договорів купівлі продажу спірних житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , під час прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції чинній станом на 2008 рік), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до договору купівлі продажу жилого будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_13 ), що мешкає в АДРЕСА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), що мешкає в АДРЕСА_7 Смілянського району Черкаської області, АДРЕСА_1 , з другої сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, склали цей договір про таке: ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_2 , купив жилий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж цього жилого будинку з надвірними спорудами вчиняється за 8150 (вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень, які покупець сплатив продавцю в повному обсязі на момент підписання цього договору. Покупець, тобто, ОСОБА_2 набуває право власності на згаданий будинок з надвірними спорудами з дня посвідчення договору в нотаріальній конторі та після державної реєстрації. Продавець зобов`язується звільнити будинок разом з сім`єю до 21 червня 2008 року. Договір зареєстрований у реєстрі за №5131 (а.с.66).

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_13 ), що мешкає в АДРЕСА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), що мешкає в АДРЕСА_1 , з другої сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, склали цей договір про таке: ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,4655 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надану для ведення особистого селянського господарства. Продаж цієї земельної ділянки відбувається за 14803 (чотирнадцять тисяч вісімсот три) гривні, які продавець одержала від покупця на момент підписання цього договору. Покупець, тобто ОСОБА_2 , набуває право власності на згадану земельну ділянку з дня засвідчення договору в нотаріальній конторі та зобов`язується використовувати придбану земельну ділянку у відповідності з її цільовим призначенням. Продавець зобов`язується передати земельну ділянку не пізніше 21 червня 2008 року, а покупець дає згоду на користування продавцем ділянкою до цього терміну. Право власності на цю земельну ділянку виникає у покупця після реєстрації цього договору в Єдиному Державному реєстрі правочинів. Відповідно до діючого законодавства України, договір підлягає обов`язковій реєстрації в Смілянському районному відділі земельних ресурсів Черкаської області та Балаклеївській сільській раді. Договір зареєстрований у реєстрі за №5132 (а.с.78).

Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_13 ), що мешкає в АДРЕСА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), що мешкає в АДРЕСА_1 , з другої сторони, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, склали цей договір про таке: ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Продаж цієї земельної ділянки відбувається за 11325 (одинадцять тисяч триста двадцять п`ять) гривень, які продавець одержала від покупця на момент підписання цього договору. Покупець, тобто ОСОБА_2 , набуває право власності на згадану земельну ділянку з дня засвідчення договору в нотаріальній конторі та зобов`язується використовувати придбану земельну ділянку у відповідності з її цільовим призначенням. Продавець зобов`язується передати земельну ділянку не пізніше 21 червня 2008 року, а покупець дає згоду на користування продавцем ділянкою до цього терміну. Право власності на цю земельну ділянку виникає у покупця після реєстрації цього договору в Єдиному Державному реєстрі правочинів. Відповідно до діючого законодавства України, договір підлягає обов`язковій реєстрації в Смілянському районному відділі земельних ресурсів Черкаської області та Балаклеївській сільській раді. Договір зареєстрований у реєстрі за №5133 (а.с.78).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру правочинів №6121271, наданого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу ОСОБА_15 М. 21 червня 2008 року, вищевказані договори купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок від 21 червня 2008 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані в Державному реєстрі правочинів 21 червня 2008 року за номерами: 2975324, 2975350, 2975356 (а.с.99-100).

Позивач та його представник вважають, що договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №5131, є недійсним внаслідок фіктивності та таким, який вчинений без наміру створення правових наслідків.

На підтвердження вищевказаних доводів сторона позивача зазначила, що ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , ніколи не проживав та до будинку жодного разу не з`являвся. Крім того, ОСОБА_2 за 10 років, які минули з часу укладення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами не вступив в користування житловим будинком, при цьому до часу смерті ОСОБА_3 усі сусіди знали, що зазначений будинок належить саме останній та бабуся позивача ОСОБА_3 не мала на меті продавати вищевказаний будинок, оскільки за життя казала, що це спадщина позивача.

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтвердили доводи сторони позивача, що вони ніколи не бачили ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , та він їм не відомий. Зазначеним будинком ніхто не піклується, в зв`язку з чим він не придатний для проживання.

Разом з тим, відповідно до показів свідка ОСОБА_5 , що він проживає в м. Сміла Черкаської області та у його власності наявний будинок АДРЕСА_5 , в якому він періодично проживає з 2001 року.

Згідно показів свідка ОСОБА_6 , вона проживає в будинку АДРЕСА_5 з 2015 року.

Враховуючи періодичність проживання свідка ОСОБА_5 з 2001 року та проживання свідка ОСОБА_6 з 2015 року в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, неподалік будинку №277 по вул. Миру (назва вулиці до перейменування Леніна), суд приходить до висновку, що з показів вказаних свідків неможливо дійти однозначного висновку щодо не проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_5 , з часу укладення договору купівлі продажу вказаного будинку, тобто з 21 червня 2008 року.

Крім того, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017, сформованого міськрайонним управлінням у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 19 липня 2017 року, та приєднаний позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви, такий виготовлений на підставі заяви ОСОБА_14 №ЗВ-017 від 19 липня 2017 року, який являється свідком у даній справі.

Вищевказані обставини свідчать про зацікавленість свідка ОСОБА_4 у розгляді даної цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо не проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_5 , з часу укладення договору купівлі продажу вказаного будинку, тобто з 21 червня 2008 року.

Як вбачається з довідки №510, виданої Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 17 жовтня 2018 року на запит Смілянського міськрайонного суду Черкаської області згідно вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, виконавчий комітет Балаклеївської сільської ради повідомив про те, що ОСОБА_2 на території Балеклеївської сільської ради не зареєстрований та не проживає (а.с.28).

Разом з тим, приймаючи до уваги, що у вищевказаній довідці зазначена інформація на час її складання, що вбачається зі слів «не зареєстрований та не проживає», суд, на підставі даної довідки, не може виключити факт проживання ОСОБА_2 на території Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, зокрема і в будинку АДРЕСА_5 , з часу укладення договору купівлі продажу вказаного будинку, тобто з 21 червня 2008 року.

Відповідно до ч.1 - 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 та ч.6 ст.82 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Під час судового розгляду даної цивільної справи сторони з клопотаннями щодо витребування доказів у зв`язку з неможливістю самостійно надати такі, не зверталися.

Крім того, в ході судового розгляду підстав для збирання доказів, що стосуються предмету спору, за ініціативи суду, не встановлено.

Позивачем та її представником належних та допустимих доказів не проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_5 , з часу укладення договору купівлі продажу вказаного будинку, тобто з 21 червня 2008 року, до матеріалів цивільної справи не додано, в зв`язку з чим суд не приймає до уваги їх доводи щодо цих обставин.

Крім того, відповідно до показів свідка ОСОБА_4 наданий під час судового розгляду, приблизно у 2004 році ОСОБА_3 переїхала з будинку АДРЕСА_2 , до своєї невістки, в зв`язку з чим у вказаному будинку ніхто не проживав. У 2008 році йому стало відомо від сусідів, що вказаний будинок ОСОБА_3 , нібито придбав іноземець з Ірану, однак даного факту йому достовірно невідомо. При цьому, на даний час вказаний будинок розрушився та став непридатний для проживання, а двір заріс чагарником, оскільки за ним ніхто не доглядає.

Також, згідно показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наданих під час судового розгляду, будинком №277 по вул. Миру АДРЕСА_5 району АДРЕСА_6 , ніхто не опікується.

Вищевказані покази свідків та укладення відповідного договору купівлі продажу будинку з надвірними спорудами у повній мірі спростовують доводи позивача та її представника про те, що до часу смерті ОСОБА_3 усі сусіди знали, що будинок АДРЕСА_2 , належить саме останній та бабуся позивача ОСОБА_3 не мала на меті продавати вищевказаний будинок.

При цьому, враховуючи покази свідків про те, що будинком АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_3 ніхто не піклується та він став непридатний для проживання, суд приходить до висновку, що позивачу було достовірно відомо про укладення ОСОБА_3 договору купівлі продажу вказаного будинку, оскільки у протилежному випадку, з врахуванням доводів позивача про те, що її бабуся ОСОБА_3 за життя казала, що це спадщина позивача, остання повинна була турбуватися про збереження вказаного майна, право на яке в подальшому мало перейти їй.

Приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим Н.І. на виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надано копії документів, на яких були укладені спірні договори купівлі продажу (а.с.65-100).

Серед вищевказаних документів наявна копія паспорта покупця за спірними договором купівлі продажу, відповідно до якого, останнім є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м. Тегеран. При цьому, паспорт на вказане ім`я виданий громадянину ОСОБА_16 (а.с.88).

Зазначені у вищевказаному паспорті відомості також підтверджуються відомостями, які зазначені у виданій ОСОБА_17 візі (а.с.88-зворот).

Крім того, згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера №2354 від 05 серпня 1999 року, виданої Державною податковою адміністрацією України, ОСОБА_2 алі одержав ідентифікаційний номер , наданий Державною податковою адміністрацією України згідно даних, заповнених ним в обліковій картці (а.с.88).

Враховуючи відомості про анкетні дані особі, які зазначені у вищевказаній копії паспорта покупця за спірними договором купівлі продажу та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру, відповідно до яких, останнім є ОСОБА_2 , та у спірних договорах купівлі продажу, відповідно до яких покупцем є ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що при складанні спірних договорів купівлі продажу приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. при написанні анкетних даних покупця допущено помилку.

Разом з тим, вищевказана помилка у написанні анкетних даних особи покупця не може бути підставою для визнання спірних договорів купівлі продажу недійсними та не впливає на суть договорів.

Відповідно до ч.1 ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №139017245 від 25 вересня 2018 року, сформованого ОСОБА_18 , 08 серпня 2008 року прийнято рішення про державну реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно права приватної власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №5131 від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новіковим І.М. (а.с.21).

Відповідно до ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Враховуючи норми чинного ЦПК України та вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 03 червня 2015 року у справі №6-4806св15.

Крім того, у постанові від 21 січня 2015 року (справа №6-197цс14) Верховний Суд України зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний.

Так, відповідно до договору купівлі продажу жилого будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5131, продаж цього жилого будинку з надвірними спорудами вчиняється за 8150 (вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень, які покупець сплатив продавцю в повному обсязі на момент підписання цього договору. Продавець зобов`язується звільнити будинок разом з сім`єю до 21 червня 2008 року (а.с.66).

Стороною позивача факт сплати покупцем ОСОБА_2 продавцю ОСОБА_3 зазначеної у вищевказаному договорі суми за будинок не оспорюється та жодним доказом не спростований.

При цьому, як вбачається з показів свідків, допитаних під час судового розгляду, приблизно у 2004 році ОСОБА_3 переїхала з будинку АДРЕСА_5 , до своєї невістки, в зв`язку з чим у вказаному будинку ніхто не проживав. На даний час вказаний будинок розрушився та став непридатний для проживання, а двір заріс чагарником, оскільки за ним ніхто не доглядає.

Вищевказані обставини, зазначені у показах свідків, клопотання про допит яких було заявлено саме позивачем та його представником, останніми не заперечуються та визнаються, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та члени її сім`ї, після укладення договору купівлі продажу будинку АДРЕСА_5 , з 21 червня 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному будинку не проживали та ним не опікувалися, при цьому ОСОБА_2 вчинив всі необхідні та передбачені законодавством України дії направлені на набуття права власності та набув таке право на вищевказаний будинок.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що під час судового розгляду достовірно встановлено, що договорів купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований у реєстрі за №5131, відповідно до якого, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив будинок АДРЕСА_1 , укладений у відповідності до вимог законодавства України та сторонами даного договору у повній мірі виконані його умови, в зв`язку з чим підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання даного договору недійсним, не вбачає.

Враховуючи, що вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 21 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №5131, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка задоволенню не підлягає, відтак у її задоволенні також слід відмовити.

Позивач та її представник вважають, що договір купівлі продажу земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , є недійсними, оскільки не був зареєстрований у державному земельному кадастрі, що було обов`язковим в силу ст.657 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення вказаних договорів.

Разом з тим, суд не може погодитися з такими доводами сторони позивача виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно п.1 ч.3 ст.81 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі придбання за договором купівлі-продажу.

Як вбачається з п.7 договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5133, право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виникає у ОСОБА_2 після реєстрації цього договору в Єдиному Державному реєстрі правочинів (а.с.90).

Вищевказаний правочин зареєстрований у Єдиному Державному реєстрі правочині 21 червня 2008 року за №2975356, що підтверджується відповідним витягом за №6121271, наданим приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 21 червня 2008 року (а.с.99-100).

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з п.14 вищевказаного договору купівлі продажу земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства України договір підлягає обов`язковій реєстрації в Смілянському районному відділі земельних ресурсів Черкаської області та Балаклеївській сільській раді (а.с.90).

Однак, матеріали цивільної справи не містить жодного доказу, реєстрації вищевказаного договору купівлі продажу земельної ділянки у Смілянському районному відділі земельних ресурсів Черкаської області та Балаклеївській сільській раді.

Разом з тим, законодавством України, ні чинним на час укладення спірного договору купівлі продажу земельної ділянки, тобто з 21 червня 2008 року, ні з вказаного часу до дня прийняття рішення по суті спору у даній цивільній справі, ні самим спірним договором купівлі продажу земельної ділянки не передбачено строк, у який покупець ОСОБА_2 був зобов`язаний провести реєстрацію даного договору в Смілянському районному відділі земельних ресурсів Черкаської області та Балаклеївській сільській раді, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що строк реєстрації вказаного договору у відповідних державних органах не обмежений певним проміжком часу та може бути проведена у будь-який час, при зверненні ОСОБА_2 з відповідною заявою.

Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування.

Згідно ст.120 ЗК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року і до 01 січня 2004 року) право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V- і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року №1702-VI.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічного правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року, яка винесена за результатами розгляду справи №297/1765/15-ц.

Враховуючи, що будинок АДРЕСА_5 , на який, як встановлено судом, ОСОБА_2 на законних підставах набув право власності, розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5133, ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 , відтак останній набув права власності на вказану земельну ділянку як на підставі договору, так і на підставі закону.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованим в реєстрі за №5133 та похідна від неї вимога про визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають.

Позивач та її представник вважають, що оскільки земельна ділянка загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 область, Смілянський район, с. Балаклея, вул. Миру (назва вулиці до АДРЕСА_1 , відноситься до категорії землі сільськогосподарського призначення, а ОСОБА_2 , громадянином України не являється, відтак договір купівлі продажу вищевказаної земельної ділянки укладений з порушенням вимог ст.22 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, зміст договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,4655 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надану для ведення особистого селянського господарства, повинен не суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно п.15 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України (в редакції чинній станом на 2004 рік), встановити, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Відповідно до п.п.4 п.1 Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України» від 06 жовтня 2004 року №2059-IV, вирішено у пункті 15 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України слова та цифри "до 1 січня 2005 року" замінити словами та цифрами "до 1 січня 2007 року", а слово "міни" виключити.

Згідно п.1 Закону України «Про внесення зміни до Земельного кодексу України» від 09 лютого 2006 року №3415-IV, вирішено доповнити пункт 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (2768-14) абзацом такого змісту: "Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої абзацом першим цього пункту, в частині відчуження зазначених ділянок та земельних часток (паїв), а так само в частині передачі прав на відчуження зазначених ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення)".

Відповідно до п.1 Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів» від 19 грудня 2006 року №490-V, вирішено пункти 14 та 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (2768-14) (Відомості Верховної Ради України, 2002 року, №3-4, ст. 27; 2005 року, №2, ст.25; 2006 року, №26, ст.209) викласти в такій редакції: «14. До 1 січня 2008 року забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств. 15. До 1 січня 2008 року не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується з 1 січня 2008 року за умови

набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення)".

Згідно п.2 Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI, вирішено у пункті 14, абзаці першому пункту 15 слова та цифри "до 1 січня 2008 року" замінити словами "до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель", а в абзаці другому підпункту "б" пункту 15 слова "з 1 січня 2008 року" виключити".

Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч.12 ст.21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03 червня 2008 року №309-VI, внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме: у пункті 15 розділу 10 «Перехідні положення»: абзац перший та підпункт "а" викласти у такій редакції: "15. До набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб"; абзац другий підпункту "б" викласти у такій редакції: "Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва".

Станом на 21 червня 2008 року Закони України про державний земельний кадастр та про ринок земель не прийняті, в зв`язку з чим на час укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,4655 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діяла заборона (мораторій) на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Разом з тим, як вбачається з довідки №356/01-02, виданої Відділом земельних ресурсів у Смілянському районі Черкаської області 17 червня 2008 року, земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,4655 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах Балаклеївської сільської ради, не відноситься до земельних часток (паїв) (а.с.85).

Таким чином, станом на 21 червня 2008 року мораторій на продаж ОСОБА_3 її земельної ділянки площею 0,4655 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вищевказаними нормативними актами України не встановлений.

Однак, під час укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,4655 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як сторонами договору, так і нотаріусом при посвідченні договору, не враховано положення ст.22 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час вчиненні вказаного правочину.

Так, відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Згідно ч.2 ст.22 ЗК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Враховуючи, що цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,4655 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_3 , яка була предметом укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, є для ведення особистого селянського господарства, суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Згідно довідки про надання інформації 6.5-3559/6-19, виданої Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України 01 квітня 2019 року, за інформацією територіальних органів ДМС України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих населених пунктів Донецької та Луганської областей на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 червня 2018 року №410-р) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення), ОСОБА_2 з питань набуття громадянства України в установленому порядку не звертався. Разом з цим, за інформацією ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, 28 лютого 2002 року УГП та ІС ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_14 , терміном дії до 20 лютого 2003 року. У період з 01 березня 2002 року по 20 лютого 2003 року ОСОБА_19 був зареєстрований за вищевказаною посвідкою за адресою: АДРЕСА_10 (а.с.141).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зміст укладеного договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який, як встановлено судом, є іноземним громадянином, щодо земельної ділянки площею 0,4655 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, суперечить положенням ч.5 ст.22 ЗК України (в редакції чинній на час укладення спірного договору), в зв`язку з чим вказаний договір визнається судом недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно п.п.5, 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як сторонами правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтересиякої порушено вчиненням правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина першастатті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Судам необхідно враховувати, що наслідки недійсності правочину залежать від того, які саме дії були здійснені сторонами на виконання такого правочину.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що договір купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підлягає визнанню недійсним, в зв`язку з чим за ОСОБА_3 відновлюється право власності на земельну ділянку у вказаному договорі, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя все своє майно заповіла позивачу, яка прийняла спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори, суд приходить до висновку, що земельна ділянка за вказаним договором входить до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , в зв`язку з чим право власності на неї повинно бути визнано за ОСОБА_1

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.5 ст.216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

Враховуючи вищевказану норму чинного ЦПК України та приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 за договором купівлі продажу земельної ділянки від 21 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрованого у реєстрі за №5132, сплатив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 14803 гривні, суд вважає за необхідне застосувати до виниклих між сторонами правовідносин двосторонню реституцію, шляхом повернення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у попередній стан до укладення вказаного договору.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а право власності на предмет вищевказаного договору підлягає визнанню за ОСОБА_1 , як спадкоємця за заповітом, до якої перейшли не лише права, але й обов`язки спадкодавця, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену ним вартість земельної ділянки в сумі 14803 гривні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка має одночасно три вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру, за кожну з яких нею сплачений судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок на загальну суму 2819 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 03 жовтня 2018 року (а.с.1).

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині однієї вимоги немайнового характеру та вимоги майнового характеру, з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору при подачі позовної заяви за одну вимогу немайнового характеру у сумі 704 гривні 80 копійок та за вимогу майнового характеру у сумі 704 гривні 80 копійок, а всього 1409 гривень 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись до ст.ст.14, 26, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 76-82, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 202, 203, 204, 209, 215, 216, 234, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 377, 626, 627, 629, 640, 655, 657, 1216, 1218, 1233, 1234, 1236, 1268, 1269 ЦК України, ст.22, 78, 81, 120, 125 ЗК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про судовий збір», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту його вчинення укладений 21 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі - продажу земельної ділянки, загальною площею 0,4655 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новиковим Ігорем Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі №5132.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на належну ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , земельну ділянку, розташовану в адмінмежах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області: вул АДРЕСА_11 Леніна (Миру), 277, а саме:

- кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4655 га., згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12 , виданого 28.05.2008 р.,

В порядку застосування двосторонньої реституції внаслідок визнання укладеного 21 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі - продажу земельної ділянки недійсним стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ., на користь ОСОБА_2 сплачену ним вартість земельної ділянки в сумі 14803 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог понесені нею витрати по сплаті судового збору за вимоги немайнового та майнового характеру в загальній сумі 1409 грн. 60 коп. (одну тисячу чотириста дев`ять гривень 60 копійок)

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24.05.2019 о 12.00 год.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин Ірану, останнє відоме місце реєстрації в Україні (2002-2003 р.р.) АДРЕСА_10 ; місцезнаходження майна - АДРЕСА_5 277.

Головуючий: Л. А. Пасацька