КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/1283/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Заставенко М.О.

Унікальний №753/521/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 123 863,54 грн. та судові витрати у розмірі 1 857,95 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № б/н від 20 вересня 2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 07 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 123 863,54 грн., яка складається з: 8 384,85 грн. - заборгованість за кредитом; 106 391,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 712,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 874,45 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року у позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 20 вересня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, недоведеність обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що в результаті здійснених відповідачем протягом 2015 року, 2016 року та 27 січня 2017 року платежів строк позовної давності був перерваний та почався знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Апелянт звернувся із позовом у межах загального строку позовної давності.

Пунктом 1.1.7.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, який є невід`ємною частиною кредитного договору строк позовної давності встановлений у 50 років. Укладаючи Кредитний договір відповідач був ознайомлений з його умовами та вважав його розумним та справедливим.

Ініціатором укладення кредитного договору був саме відповідач, що свідчить свідоме розуміння умов укладення договору та погодження з ними.

Укладаючи Кредитний договір відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Апелянтом були надані всі належні та допустимі докази по справі, в тому числі і розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов кредитного договору. Відповідачем дані докази не спростовані.

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 20 вересня 2013 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач погодив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з нього заборгованість в сумі 123 863,54 грн., яка складається з: 8 384,85 грн. - заборгованість за кредитом; 106 391,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 712,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 874,45 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2013 року ОСОБА_1 заповнив бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (Том 1 а.с.5 зворотній бік), відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач надав витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» та розрахунки заборгованості за договором №б/н від 20 вересня 2013 року.

Згідно з п.1.1.2.1.7 Умов та Правил надання банківських послугклієнт зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбаченим цим договором.

Відповідно до п.1.1.7.6 Умов при відсутності на картрахунку картки коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії карти, і при ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення терміну дії картки банк стягує комісію за обслуговування рахунку відповідно до діючих тарифів. Зазначена комісія стягується банком після закінчення зазначеного в цьому пункті терміну щомісяця. У разі якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої Тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку картки останній закривається.

Пунктом 1.1.7.13 Умов визначено, що клієнт зобов`язується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, відповідно до Тарифів.

Відповідно до п.2.1.1.1. Умов вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано два розрахунки заборгованості: за період з 18 лютого 2014 року по 07 грудня 2017 року (Том 1 а.с.3-4) згідно з яким заборгованість відповідача станом на 07 грудня 2017 року становить 123 863,54 грн., та складається з: 8 384,85 грн. - заборгованість за кредитом; 106 391,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 712,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 874,45 грн. - штраф (процентна складова); та за період з 01 вересня 2013 року по 16 березня 2018 року (Том 1 а.с.82-87).

З цього ж розрахунку вбачається, що відповідач погашав заборгованість.

Разом з тим, будь - яких доказів про те, як розподілялися внесені відповідачем кошти позивач не надав.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач наголошував на тому, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову, а також безпідставності заявлених вимог за відсутності реально укладеного між сторонами кредитного договору з погодженням усіх істотних його умов.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник наголошуючи на пропуску позивачем строку позовної давності, просили відмовити з підстав ненадання останнім доказів укладення між сторонами кредитного договору, досягнення згоди з усіх істотних його умов.

Окремо відповідач наголошував, що не пам`ятає чи видавалась йому кредитна картка позивачем, при цьому підтвердивши, що на фотографіях наявних в матеріалах справи (Том 1 а.с.90-31, 107, 124-125) зображений безпосередньо він сам, а відомості зазначені в анкеті-заяві, зокрема щодо зайняття приватною підприємницькою діяльністю (Том 1 а.с.77-78), на момент їх внесення відповідали дійсності.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» №30.1.0.0/2-20180109/1228 від 16 березня 2018 року (Том 1 а.с.79) ОСОБА_1 за умовами кредитного договору б/н від 30 квітня 2009 року було видано чотири картки: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, остання з яких терміном дії до листопада 2017 року.

Відповідно до матеріалів справи, боржником не спростовано факт отримання платіжної картки та грошових коштів, як і не спростовано факт користування отриманими в кредит коштами.

Відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», де заповнив і підписав анкету-заяву від 20 вересня 2013 року, на підставі якої банк надав йому кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8 000,00 грн.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком.

З будь-якими заявами, клопотаннями або скаргами ані до банку, ані до суду щодо неправомірного зарахування коштів невідомими особами на його картковий рахунок, або незаконного використання платіжної картки без його відома, останній не звертався.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12 червня 2014 року у справі №6-32цс13).

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними та підлягають задоволенню.

Разом з тим колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 20 вересня 2013 року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності саме від заяви відповідача.

Доданий до заяви витяг з тарифів, крім того, що не містить підпису відповідача, містить декілька зовсім різних тарифів обслуговування кредитних карт.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що розмір процентної ставки неодноразово змінювався.

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими ними, та умови, які є обов'язковими відповідно о актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтом договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її за договорами банківського вкладу ( крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина 4 статті 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Частинами 1-4 статті 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягли домовленості щодо всіх його умов, в тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. Уразі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Разом з тим, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом до 42,00% річних скріпленої його підписом.

При цьому, проценти за користування кредитом - це плата позичальником кредитору коштів за користування наданими йому коштами. Нарахування ж процентів на проценти, а також нарахування процентів на штрафні санкції законом не передбачено, а відтак вказані вимоги є необґрунтовані.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду пояснити яким чином розраховувалися відсотки у розмірі 106 391,87 грн. не зміг.

Також позивачем не надано доказів погодження з відповідачем при укладенні договору порядку та розміру процентів, комісій, порядку та умов нарахування пені та штрафу.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості проценти нараховані не на суму кредитних коштів, які видані відповідачу, а на суму кредиту, разом з процентами та штрафними санкціями.

При цьому як вбачається з наданої відповідачем виписки по рахунку, банком списували відсотки за користування кредитом за підвищеною, без згоди відповідача, процентною ставкою.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафу, оскільки вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом презумпції правомірності правочину колегія суддів відхиляє, оскільки з поданих банком доказів, не можливо встановити обставини, якими останній обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 314,46 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, МФО 305299 юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за тілом кредиту в сумі 8 384 (вісім тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 85 копійок.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, МФО 305299 юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судові витрати у розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень 46 копійок.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

О.В. Борисова