Номер провадження: 22-ц/813/2981/19
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ПАТ «Ощадбанк» - адвоката Лобанової А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору застави недійсним,

встановив:

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про визнання договору застави недійсним.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на розміщені на депозитних рахунках грошові кошти та заборони ПАТ «Ощадбанк» вчиняти дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що на її думку невжиття заходів забезпечення позов може утруднити чи унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 250000 доларів США, розміщені на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Ощадбанк» на підставі Договору № НОМЕР_2 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи від 17.12.2013 року, та на грошові кошти в розмірі 250000 доларів США, розміщені на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_3 у АТ «Ощадбанк» на підставі Договору № НОМЕР_4 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи від 17.12.2013 року, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк».

Заборонено ПАТ «Ощадбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за Договором застави грошей на депозиті №3, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» 28.02.2014 року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року про забезпечення позовуіз постановленням нової - про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

До суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 не з`явились, будучи неодноразово повідомленими про час і місце судового засідання за місцем реєстрації їх місць проживання (а.с.96-99), а саме - 5 разів, однак поштова кореспонденція проверталась до суду з відміткою про те, що остання їм не вручена через закінчення строку вручення, у тому числі кур`єрська пошта, (а.с.72-77, 83-86, 92-95, 103-114).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в якій справа перебуває на розгляді вже майже півтора року, колегія суддів повідомила позивачку ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, за 10 дів до дати судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.115-118).

Однак, не дивлячись на це, вищевказані учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, за участю лише представника ПАТ «Ощадбанк» - адвоката Лобанової А.Л. та на підставі наявних у справі доказів.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17, зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що для вжиття заходів є підстави, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2011 року між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «УКРКАВА» було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 86, що діє зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 39 965 000 грн. та 3 000 000 доларів США з остаточним терміном повернення кредитних коштів до 29.12.2016 року.

Позичальник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, а саме з 01.10.2015 року у позичальника виникла прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами та прострочена заборгованість за кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ «Ощадбанк» 28.02.2014 було укладено Договір застави грошей на депозиті № 3 з додатками (надалі - Договір застави), відповідно до умов якого заставодавцем передано, а Банком прийнято в заставу:

грошові кошти, що розміщені на вкладних (депозитних) рахунках згідно Договорів на строковий вклад (депозит) №34930615 від 17.12.2013 та №34930415 від 17.12.2013, включаючи всі додаткові договори та додатки до них (надалі - Депозитні договори), в сумі 500 000,00 доларів США;

майнові права - право вимоги грошових коштів, в розмірі 500 000,00 доларів США, які розміщені на вкладних (депозитних) рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», а також суми процентів, що підлягають сплаті заставодавцю за умовами Депозитних договорів (надалі - Предмет застави).

В подальшому, а саме 25.05.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у справі №520/10017/14-ц вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 20.12.2013 шляхом накладення арешту на грошові кошти належні ОСОБА_2 :

-у розмірі 250 000 дол. США (двісті п`ятдесят тисяч доларів США), які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», згідно додаткового договору № 1 від 28.02.2014 року до Договору № 34930415 від 17.12.2013 року;

-у розмірі 250 000 дол. США (двісті п`ятдесят тисяч доларів США), які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», згідно додаткового договору № 1 від 28.02.2014 року до Договору № 34930615 від 17.12.2013 року;

-у розмірі 200 000 дол. США (двісті тисяч доларів США), які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_5 в АТ «Ощадбанк» згідно Договору № 34973015 від 19.12.2013 року.

На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2015 про забезпечення позову, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 27.05.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року у справі № 522/8148/16 задоволено позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не самостійних вимог на предмет спору - відділ примусового виконання Департаменту ДВС міністерства юстиції України, та знято арешт із заставного майна (а.с.37-39).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с.40-42).

У вказаному судовому рішенні апеляційного суду Одеської області вказано, що 20 грудня 2016 року АТ «Ощадбанк» звернув стягнення на предмет застави у позасудовому порядку шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав, про що здійснив повідомлення ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, грошові кошти у сумі 500 000 доларів США вже не належали відповідачу ОСОБА_2

Так, п. 3.1.1 Договору застави передбачено, що Банк має право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його в порядку, передбаченому цим договором та законодавством, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права (ст. 23 Закону України «Про заставу»). Аналогічну норму містить ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

За змістом ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватись в позасудовому порядку згідно з цим законом. Статтею 26 зазначеного закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Одним з таких способів є відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Таким чином та у відповідності до ст.ст. 26, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та враховуючи, що предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, АТ «Ощадбанк» скористався правом на звернення стягнення на предмет застави, обравши такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги шляхом відступлення Банку права вимоги грошових коштів, в розмірі 500 000,00 доларів США, які розміщені на вкладних (депозитних) рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», а також суми процентів, що підлягають сплаті за умовами Депозитних договорів.

Так, 28 березня 2016 року, тобто задовго до накладення органами ДВС арештів на грошові кошти ОСОБА_2 , АТ «Ощадбанк» зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на Предмет застави.

20 грудня 2016 року АТ «Ощадбанк», як обтяжувач, в порядку, встановленому ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстру обтяжень» направив Заставодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та про свій намір набути на свою користь право грошової вимоги.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України та вчинених Банком дій, 20.12.2016 рокудо ПАТ «Ощадбанк» було відступлено право грошової вимоги на кошти, розміщені на вкладних (депозитних) рахунках згідно Договорів на строковий (депозит) №34930615 від 17.12.2013 та №34930415 від 17.12.2013, включаючи додаткові договори та додатки до них, в сумі 500 000,00 доларів США.

Саме зазначені обставини були встановлені судовим рішенням - ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції від 19.06.2017 року (а.с.37-39, 40-42).

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що звернення стягнення на грошові кошти вже фактично відбулось і власником вказаних грошових коштів 20.12.2016 року став ПАТ «Ощадбанк», у суду першої інстанції були відсутні будь-які правові підстави вживати заходи забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 через відсутність коштів, які б належали відповідачу ОСОБА_2 на його вкладних депозитних рахунках в ПАТ «Ощадбанк».

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2017 року про забезпечення позову скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору застави недійсним, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра