Справа № 303/2567/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої - судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань Багин Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Мукачево, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинковолодіння,-

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення її в будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач являється власницею вищевказаного будинковолодіння і разом з нею за вказаною адресою проживає відповідач, за яким позивач вела догляд на протязі 14 років. Однак, позивач деякий час не мала можливості проживати в будинку і на теперішній час виникла необхідність знову проживати у вказаному будинку разом з відповідачем, так-як останні в силу свого віку і хворобливого стану потребує цілодобового догляду. Не дивлячись на це, відповідач створює перешкоди в доступі до будинку перекриває ворота, двері до будинку тощо. Такі його дії порушують права позивача, як власниці будинку. По даному факту позивач зверталася із заявою до поліції, що не дало жодних результатів, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2018 року провадження по справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 303/7027/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

16.05.2019 року Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області провадження по справі відновлено, оскільки відпали обставини які слугували причинами зупинення провадження. 27.03.2019 року ВСУ ухвалено Постанову, якою Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11.10.2017 року по справі № 303/7027/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування - залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак причину неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися.

З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в доступі до будинковолодіння та намаганні позбавити позивача права власності на спірне будинковолодіння, дані дії потягли за собою звернення позивача до Мукачівського відділу поліції, прокуратури із заявою (повідомленням про злочин в порядку ст.214 КПК України) (а.с.19-21, 22, 23).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом її вселення в будинковолодіння.

Судом встановлено, що згідно довідки КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № НОМЕР_1 від 04.05.2018 року домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Виходячи із застосування практики Європейського Суду з прав людини при здійсненні правосуддя, термін «житло» в тлумаченні Суду означає насамперед місце, де особа є «вдома». Цей висновок здійснено в результаті аналізу семантичного значення цього терміну офіційними мовами Конвенції. Так, в англійському тексті вживається «home», що значить дім, житло; батьківщина; at home удома; у французькому «domicile» - житло; місце проживання; а domicile вдома. Тобто наголос робиться на аспекті важливості об`єкту (помешкання) для особи, задоволення її потреб, а не характеристиці самого об`єкту, приміром, його відповідальності певним вимогам. Для порівняння, у статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що позивач є власником зазначеного домоволодіння, також те, що відповідач перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися належним їй правами власника в зазначеному домоволодінні та розпоряджатися своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, ст. ст. ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинковолодіння задоволити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення ОСОБА_1 в будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_3 , РНОКПП- НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2019 року.

Головуюча Л.В. Курах