Єдиний унікальний номер 227/4572/18 Номер провадження 22-ц/804/1183/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 227/4572/18

Провадження № 22-ц/804/1183/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Кішкіної І. В., Тимченко О. О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Левченка А. М. від 14 лютого 2019 року, ухвалене в м. Добропілля, дата складення повного судового рішення - 15 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред`явила даний позов до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 21 жовтня 2017 року близько 11 год. 00 хв. за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , її вдарив у груди колишній чоловік ОСОБА_2 , від дій якого вона впала, забившись головою та шиєю о крісло.

Після отримання тілесних ушкоджень (забій шийного відділу хребта) позивач того ж дня викликала наряд поліції та була доставлена до травматологічного відділення Добропільської лікарні інтенсивного лікування, де знаходилась на стаціонарному лікуванні по 27 жовтня 2017 року. У подальшому з 27 жовтня 2017 року по 31 січня 2018 року вона знаходилась на лікуванні у денному стаціонарі поліклініки Добропільської лікарні інтенсивного лікування з діагнозом: забій шийного відділу хребта.

ОСОБА_1 зазначає, що під час лікування на придбання ліків вона витратила 4712 грн 18 коп.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала моральних страждань, а саме: перенесла стрес, знаходилась у депресивному стані, отримала болючі ушкодження різних частин тіла, змінився звичайний уклад життя. Моральну шкоду вона оцінює у 14316 грн 00 коп.

Заочним рішенням рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довела протиправність поведінки ОСОБА_2 і причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача і шкодою, яка виникла.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд через неправильну правову оцінку доказів (медичної документації, фіскальних чеків, постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження тощо), що були надані позивачем, дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. У судових засіданнях суд не роз`яснив позивачеві процесуальні права та обов`язки, не вирішив питання про виклик свідка, а секретар судового засідання не забезпечив ведення протоколу судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що відповідно до медичних документів ОСОБА_1 знаходилась з 21 жовтня 2017 року по 26 жовтня 2017 року на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Добропільської лікарні інтенсивного лікування, діагноз: забій шийного відділу хребта. При зверненні до лікувального закладу хвора пояснила, що 21.10.2017 о 12 годині її вдарив відомий, від дій якого вона впала, забивши голову і шию (ас. 16).

Згідно з наданими позивачем копіями фіскальних чеків, ОСОБА_1 з 21 жовтня 2017 року по 03 січня 2018 року несла витрати на придбання медикаментів і ліків (ас. 28-51).

Постановою прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури від 22 листопада 2017 року було скасовано постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 11.11.2017 про закриття кримінального провадження № 0001640, матеріали якого направлено для організації подальшого розслідування (ас. 24).

У кримінальному провадженні № 0001640 була проведена судова медична експертиза (початок - 28.11.2017, закінчено - 17.01.2018), за результатами якої експерт зробив висновок № 210 про те, що на момент огляду ОСОБА_1 у відділенні судово-медичної експертизи на її тілі не виявлено тілесних ушкоджень. У медичній документації, що була надана експерту, починаючи з 21 жовтня 2017 року не вказано про наявність тілесних ушкоджень. Діагноз лікувального закладу «забій шийного відділу хребта» зумовлений лише скаргами потерпілої та не підтверджений об`єктивною симптоматикою, а тому не врахований експертом під час дачі висновку (ас. 25-27).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Установивши, що письмовими доказами, у тому числі медичними документами, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не підтверджується нанесення їй ударів саме відповідачем ОСОБА_2 , а також причинний зв`язок між протиправними діями останнього і шкодою, що виникла, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Зібрані у справі докази оцінені судом першої інстанції з додержанням вимог статті 89 ЦПК України. Суд обґрунтовано не визнав належним доказом протиправних дій відповідача ОСОБА_2 постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 22 листопада 2017 року, оскільки така постанова за положеннями частини шостої статті 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи. Крім того, ця постанова свідчить лише про неповноту досудового слідства у кримінальному провадженні № 0001640.

Оскільки на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, не довела та не підтвердила негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій відповідача, а також наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою, суд апеляційної інстанції визнає законним і обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права слід відхилити, оскільки вони є хибними і спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно з ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року, дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а тому за правилами цивільного процесуального кодексу підготовче засідання у цій справі не проводиться.

Відповідно до протоколів судових засідань 29 листопада 2018 року і 14 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 з`явилась, головуючий роз`яснив їй права та обов`язки, що передбачено ст. 221 ЦПК України (ас. 67-68, 91-95).

Та обставина, що головуючий у справі виконав вимоги статті 221 ЦПК України також підтверджується технічним записом судового засідання, який є додатком до протоколу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи відповідно до статті 247 ЦПК.

Невирішення судом при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі заявленого у позовній заяві клопотання позивача про виклик свідка не є порушенням прав ОСОБА_1 , оскільки у судових засіданнях остання не була позбавлена можливості заявити повторно таке клопотання. Однак позивач не скористалась цим правом, що свідчить про не підтримання нею раніше заявленого клопотання.

За правилом частини першої статті 248 ЦПК України у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання. Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання, призначене на 19 грудня 2018 року, не відбулось з об`єктивних причин, отже, у секретаря судового засідання відсутні підстави забезпечити ведення протоколу судового засідання (ас. 75).

За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції. Нові докази суд апеляційної інстанції не досліджував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ураховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді І. В. Кішкіна

О. О. Тимченко