ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2019 року представник позивачаОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на присадибну земельну ділянку пл. 0,2304 га. За життя ОСОБА_3 була одинокою людиною, сім`ї та дітей не мала, тому спадкоємці за законом після її смерті відсутні. 05.03.212 року спадкодавицею було складено заповіт, згідно якого вона заповіла все належне її майно позивачу - ОСОБА_1 В передбачений законом строк позивач прийняв спадщину через своєчасне подання відповідної заяви нотаріусу. 18.02.2016 позивач отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину майна, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 . У видачі свідоцтва про право на решту майна, а саме: на присадибну земельну ділянку нотаріусом позивачу відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавці. Оригінал правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку відсутній, оскільки ОСОБА_3 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 і як власник будинку, вона 12.03.2001 року отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку пл. 0,2304 га цільовим призначенням для його обслуговування. Будучи одинокою людиною, маючи похилий вік (85 років) та потребуючи сторонньої допомоги ОСОБА_3 19.07.2003 року уклала із ОСОБА_4 договори дарування житлового будинку та земельної ділянки. Проте, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 02.02.2012 року договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визнано недійсним як укладений під впливом помилки дарувателя щодо природи правочину, оскільки ОСОБА_3 вважала, що уклала договір довічного утримання. Судом було встановлено, що з 2003 року ОСОБА_4 не проявляла жодного інтересу щодо належного їй за договором дарування майна, а також не цікавилась здоров`ям і життям ОСОБА_3 Згідно довідки ГУ Держгекадастру у Київській області вищевказана земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_4 згідно державного акту. З набранням 13.02.2012 року законної сили судовим рішенням про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_3 стала власником житлового будинку. Після смерті ОСОБА_3 присадибна земельна ділянка, на якій розташований належний їй будинок, входить до спадкової маси.

На підставі зазначеного, представник позивача просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2304 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , що належала спадкодавиці згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 квітня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим 10.10.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія НОМЕР_2 /а.с.8/.

Після смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на присадибну земельну ділянку пл. 0,2304 га.

05 березня 2012 року ОСОБА_3 був складений заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла позивачу ОСОБА_1 /а.с.19/.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 18.02.2016 року нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на частину спадкового майна, а саме: на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 / а.с.9/.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку площею 0,2304 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на земельну ділянку за спадкодавцем.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.02.2012 року визнано договір дарування жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , укладений 19.07.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори за реєстр. №2693 - недійсним /а.с.14/.

Згідно довідки ГУ Держгекадастру у Київській області земельна ділянка пл. 0,2304 га цільовим призначенням для обслуговування належного їй будинку зареєстрована за ОСОБА_4 згідно державного акту /а.с.16/.

Проте, у зв`язку з набранням 13.02.2012 року законної сили судовим рішенням про визнання договору дарування недійсним, ОСОБА_3 знову стала власником житлового будинку.

Після смерті ОСОБА_3 присадибна земельна ділянка, на якій розташований належний їй будинок, входить до спадкової маси.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя була власником земельної ділянки відповідно до державного акта на право власності, серія НОМЕР_3 , кадастровий номер - НОМЕР_4 , площею 0,2304 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , проте з урахуванням наявності державного акту, виданого на підставі договору дарування на ім`я ОСОБА_4 , визнати за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом іншим шляхом, при відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, не можливо.

Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим, а позовну вимогу доведеною в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України та статтями4, 10-13,76-81,258-265 Цивільного процесуального кодексу України,Постановою Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,2304 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_4 , що належала спадкодавиці згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська