Ухвала

22 травня 2019 року

м. Київ

справа №761/41023/17

провадження №61-5112св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справі справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання провести відшкодування коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23січня 2019 року у складі колегії суддів:

Ігнатченко Н. В., Олійника В. І., Кулішенка Ю. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), у якому просив стягнути з Фонду на відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайловський» за договором від 30 жовтня 2015 року в розмірі вкладу

110 000 грн, 2 378 грн відсотків (станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку), суму коштів 15 000 грн, перерахованих ОСОБА_1 на свій рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський».

Позовна заява мотивована тим, що на виконання умов договору банківського вкладу, укладеного 30 жовтня 2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» він розмістив на рахунках банку власні кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а банк зобов`язувався повернути йому кошти та виплатити проценти в порядку та умовах, встановлених цим договором. Додатковою угодою від 02 листопада

2015 року сторони обумовили загальну суму вкладу в розмірі 110 000 грн. Дана сума була повністю внесена позивачем на відкритий на його ім`я у

ПАТ «Банк Михайлівський» рахунок. Строк дії договору закінчувався

29 квітня 2016 року.

Після закінчення дії договору, а саме 29 квітня 2016 року позивач додатково перерахував на свій рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» грошову суму в розмірі 15 000 грн. На момент закінчення договору банківського вкладу на особистому рахунку позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» перебували кошти в загальному розмірі 125 000 грн та нараховані проценти.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня

2016 року по 12 липня 2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2016 року по 12 липня

2018 року.

29 квітня 2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), відповідно до якого він повинен був зарахувати 125 000 грн на поточний рахунок товариства, а останнє після спливу дії договору повернути кошти та виплатити нараховані проценти. Проте жодних дій з перерахування коштів на виконання даного договору він не вчиняв,

ПАТ «Банк Михайлівський» самовільно перерахував належні йому грошові кошти ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», тим самим став повіреним за договором.

Позивач указував, що надані ним кошти для ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, котрий був повернутий 29 травня 2016 року на його поточний рахунок у банку із відсотками згідно укладеного договору.

Рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» визнано неплатоспроможним, а рішенням Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський» і розпочато процедуру ліквідації банку.

16 серпня 2016 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Банк Михайлівський» про включення його до реєстру вкладників банку і виплату гарантованого відшкодування. У вересні 2016 року він отримав відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», в яких було зазначено, що переказ коштів (транзакція), здійснений на його рахунок, є нікчемним і дані відносно нього не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Посилаючись на те, що належні позивачу грошові кошти повернуто не було, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року у складі судді Мальцева Д. О. позов задоволено.

Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 на відшкодування коштів за договором від 30 жовтня 2015 року в розмірі вкладу 110 000 грн, 2 378 грн відсотків (станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку), суму коштів в розмірі 15 000 грн, перерахованих ОСОБА_1 на свій рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з початком процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», який не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, останній має право за рахунок коштів Фонду одержати гарантовану суму відшкодування коштів за договором банківського вкладу.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу Фонду задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами спір виник з приводу права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн, який є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування, тому розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

У касаційній скарзі, поданій березні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд прийшов помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги позивача про стягнення з Фонду коштів відносяться до цивільної юрисдикції. Фонд за своїм призначенням є гарантом, який виступає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» сторонами був кваліфікований як позика, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій стосовно перерахування коштів, а відтак, договір є таким, що не відбувся. Перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» 29 квітня 2016 року коштів вкладника на рахунок третьої особи суперечить закону. Фонд створений державою і наділений певними владними повноваженнями. При цьому Фонд, як і інші юридичні особи приватного права, може бути учасником цивільних відносин. Він також вправі укладати договори поруки, гарантії, позаяк інше не встановлено у законодавстві про його створення та діяльність. У всіх цих відносинах з контрагентами, які на загальноприватних засадах відбуваються у горизонтальній площині, не мають відносин владного підпорядкування, юридична особа виступає у якості кредитора або боржника і спори між контрагентами мають цивільно- правову форму і цивільно-процесуальне опосередкування.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що апеляційний суд безпідставно зіслався на практику Великої Палати Верховного Суду та не врахував істотні сутнісні відмінності предмету позовних вимог, обраного способу захисту, що аналізувалися Великою Палатою Верховного Суду у порівнянні зі справою, яка переглядається.

Відзив Фонду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку щодо визначення юрисдикційності спору, постанова апеляційного суду постановлена з додержанням процесуального закону.

Фонд також зазначив, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання. Фонд не є гарантом в розумінні статті 560 ЦК України, вкладник неплатоспроможного банку не є бенефіціаром, а неплатоспроможний банк не виступає принципалом у спірних правовідносинах. Зважаючи на особливий статус Фонду, як державної установи, та на відсутність гарантій з боку Фонду позивачу на забезпечення виконання договору вкладу, посилання в касаційній скарзі на положення вказаної статті Фонд вважає некоректним.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з закриттям провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи цивільній юрисдикції, - порушення правил предметної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання провести відшкодування коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 23 січня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська