Постанова
Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 487/6514/17
провадження № 61-46148св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,
третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року, у складі судді Сухаревич З. М., та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2018 року, у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ), третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про скасування незаконного рішення та зобов`язання вчинити дії.
Позивач зазначав, що він з 01 серпня 1989 року по 01 вересня 2017 року проходив службу у Збройних Силах України та має загальну вислугу

28 років і 1 місяць.
У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 жилого приміщення, він разом із дружиною та неповнолітньою донькою 2012 року народження, починаючи з 20 травня 1995 року, був взятий на квартирний облік при В/ч НОМЕР_2 , як такий, що потребує поліпшення житлових умов.
20 жовтня 2014 року директивою командувача Повітряних сил Збройних сил України його було призначено на посаду заступника командира авіаційної ескадрильї (АЕ) інженерно-авіаційної служби (ІАС) начальника ІАС АЕ В/ч НОМЕР_1 .

Наказом командувача Повітряних с Збройних сил України від 27 липня 2017 року його звільнено з військової служби у запас за пунктом «а»

(у зв`язку з закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби», частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням підпункту «і» пункту 48 цієї самої статті і цього самого закону. Відповідний запис міститься у трудовій книжці позивача.
Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 01 вересня 2017 року позивача виключено зі списків особового складу частини, однак він продовжував перебувати на квартирних чергах у В/ч НОМЕР_1 .
Однак, рішенням житлової комісії В/ч НОМЕР_1 від 03 листопада 2017 року, яке прийнято за відсутності позивача, його та членів його сім`ї знято з квартирного обліку осіб (загальної та першочергової черги), що потребують поліпшення житлових умов в м. Миколаєві, згідно пунктів 2.16, 2.18 наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2017 року зі змінами у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за пунктом «а» (закінчення строку контракту).
Згідно довідки В/ч НОМЕР_1 від 10 листопада 2017 року, до зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 був зарахований у загальну чергу

з 20 травня 1995 року по 01 вересня 2017 року складом сім`ї 3 особи, та з 05 червня 2015 року по 01 вересня 2017 року у списках осіб, які мають право першочергового отримання житлових приміщень. В період

з 10 травня 2014 року по 01 вересня 2017 року житлом за рахунок Міністерства оборони України від квартирно-експлуатаційного відділу

м. Миколаєва не забезпечувався, є наймачем іншого жилого приміщення.
Посилаючись на незаконне зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Миколаєві, позивач просив позов задовольнити, скасувати відповідне рішення житлової комісії В/ч НОМЕР_1 та поновити їх в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 03 листопада 2017 року зі збереженням часу перебування на обліку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2018 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії В/ч НОМЕР_1 оформлене протоколом від 03 листопада 2017 року, про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї дружини ОСОБА_2 та неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Миколаєві. Зобов`язано В/ч НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Миколаєві в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 03 листопада 2017 року зі збереженням часу перебування на обліку з 20 травня 1995 року, та в пільговій черзі з 05 червня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що на час звільнення у запас позивач мав стаж військової служби понад 20 років та був взятий на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов до 01 січня 2005 року, отримує пенсію за вислугу років, і, в силу положень ЖК УРСР має рівні із працюючими права перебувати на такому обліку потребуючих поліпшення житлових умов. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про незаконність оскаржуваного рішення житлової комісії В/ч НОМЕР_1 від 03 листопада 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі В/ч НОМЕР_1 , не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на те, що оскільки ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто не за підставами, зазначеними у пункті 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі Інструкція № 737), відсутні підстави для його перебування на квартирному обліку у В/ч НОМЕР_1 .
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Установлено, що позивач разом із членами сім`ї перебував на квартирному обліку, як такий, що потребує поліпшення житлових умов, починаючи з 20 травня 1995 року, та з 05 червня 2015 року його також було включено до списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла.
Рішенням житлової комісії В/ч НОМЕР_1 від 03 листопада 2017 року

ОСОБА_1 та членів його родини знято з квартирного обліку

в м. Миколаєві. Зі змісту витягу із протоколу засідання житлової комісії В/ч НОМЕР_1 вбачається, що позивача разом із членами його сім`ї було знято з квартирного обліку згідно пунктів 2.16, 2.18 Інструкції № 737, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
У відповідності до абзаців першого, четвертого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на момент прийняття житловою комісією оскаржуваного рішення) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
При цьому, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України (абзац сьомий пункту 1 статті 12 вказаного Закону).
Пунктом 1.4 Інструкції № 737, на приписи якої посилалась житлова комісія В/ч НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваного рішення, встановлено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Так, згідно чинного на момент взяття позивача на квартирний облік Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 (далі Положення № 20), військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті, а саме: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік (пункт 13).
Проаналізувавши зміст наведеного пункту 13 Положення № 20, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність можливості зняття військовослужбовця з квартирного обліку з підстав звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, яка була б передбачена законодавством, чинним на час, включення позивача до списку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов.
У зв`язку з наведеним, та з урахуванням загальної вислуги років

ОСОБА_1 у 28 років та 1 місяць, а також того, що на час звільнення позивача зі служби в запас у зв`язку з закінченням строку контракту вказаним вище Положенням йому було гарантовано право перебувати на квартирному обліку у військовій частині та отримати житло з державного житлового фонду за місцем проживання та реєстрації, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для зняття його з квартирного обліку та незаконність відповідного рішення житлової комісії.

Вірно встановлюючи відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Інструкції № 737 суди першої та апеляційної інстанції не звернули увагу на ту обставину, що оскаржуване позивачем рішення житловою комісією В/ч НОМЕР_1 було прийнято раніше затвердження вказаної Інструкції, що виключає можливість посилання на її положення у даному рішенні. Водночас, наведене не впливає на правильність рішень судів першої та апеляційної інстанції по суті заявленого ОСОБА_1 позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня

2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області

від 14 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська