Справа №463/2614/18
Провадження №2/463/317/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Орловській К.А.

за участю представника позивача - Соколовської О.І. представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - Гащук Д.П. представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження справу за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про демонтаж самочинної огорожі, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача демонтувати самочинну огорожу з піноблоків біля будинку АДРЕСА_1. Як на підставу позову вказує на порушення відповідачем вимог ст.ст. 14, 17 Закону «Про благоустрій населених пунктів», п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011, в частині самочинного спорудження огорожі висотою понад два метри.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК, оскільки спір, де позовні вимоги заявлені суб`єктом владних повноважень до фізичної особи має ознаки публічно-правого спору, й такі позовні вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі, інші особи, які беруть участь у розгляді справи, у судовому засіданні при вирішенні зазначеного питання поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі слід закрити, цей висновок підтверджується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За змістом ст. 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 5 ч. 4 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання. У ст. 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до пп. 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

У справі, що розглядається, Личаківська районна адміністрація ЛМР звернулася з позовом про зобов`язання відповідача демонтувати самочинно збудовану огорожу з піноблоків біля будинку АДРЕСА_1 з підстав порушення відповідачем вимог ст.ст. 14, 17 Закону «Про благоустрій населених пунктів», п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011, у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку розпорядження позивача від 15.01.2018 № 17 «Про демонтаж самочинної огорожі біля будинку АДРЕСА_1 ».

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності та благоустрою населених пунктів. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 464/5495/13-ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності та благоустрою населених пунктів шляхом знесення самочинно збудованої огорожі. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства шляхом звернення з дотриманням предметної підсудності адміністративних справ до Львівського окружного адміністративного суду.

Крім того, оскільки на час вирішення питання про закриття провадження у справі позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про демонтаж огорожі не прийнятий судом до розгляду одночасно із первісним позовом, а тому такий підлягає поверненню третій особі із роз`ясненню їй права звернутись із відповідним позовом до суду у загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 205, 255, 257, 260, 261, 354, 377 ЦПК України, суд, -

постановив:

провадження за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про демонтаж самочинної огорожі - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутись із відповідним позовом до Львівського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про демонтаж огорожі - повернути третій особі.

Роз`яснити третій особі, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 право звернутись із відповідним позовом до суду у загальному порядку.

Повний текст ухвали суду складено і підписано 31.05.2019.

Ухвала суду у відповідності до ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Мармаш В. Я.