Постанова

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/6818/17

провадження № 61-2782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В.М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

відповідач - Міністерство аграрної політики та продовольства України, Одеська міська рада, виконавчий комітет Одеської міської ради,

треті особи: Державне багатопрофільне підприємство «Урожай», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року у складі головуючого-судді Бойчука А.Ю. та постанову апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року в складі суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , звернулися до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що вони проживають у будинку, який розташовано по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок неодноразово змінював балансоутримувача й перебував в оперативному управлінні різних підприємств, зокрема Держаного підприємства «Одеський лікеро-горілчаний завод» (далі - ДП «Одеський лікеро-горілчаний завод»), Публічного акціонерного товариства «Перший лікеро-горілчаний завод» (далі - ПрАТ «Перший лікеро-горілчаний завод»).

Починаючи з 1991 року й до теперішнього часу будинок так і не передано у комунальну власність, документи на будинок втрачені, унаслідок чого його мешканці позбавлені можливості реалізувати своє право на приватизацію житла. Крім того, через постійну зміну балансоутримувача, недотримання законодавчих приписів при передачі майна, мешканцям постійно погрожують виселенням, припиняють електро-, водо- та газопостачання.

На сьогодні органом управління майна, а саме вищевказаного будинку є Міністерство аграрної політики та продовольства України, а балансоутримувачем Державне багатопрофільне підприємство «Урожай» (далі - ДБП «Уроржай»).

Посилаючись на бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке не приймає рішення про передачу жилого будинку у комунальну власність, через що вони позбавлені можливості реалізувати свої житлові права, а саме право на безоплатну приватизацію житла, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 уточнивши позовні вимоги просили зобов`язати Міністерство аграрної політики та продовольства України прийняти рішення про передачу будинку у комунальну власність територіальної громади міста Одеси, а Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради прийняти у комунальну власність жилий будинок, який розташовано по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України прийняти рішення про безоплатну передачу будинку у комунальну власність територіальної громади міста Одеси будинок - об`єкт житлового фонду з усіма об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок, який розташовано по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, унаслідок чого законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

04 лютого 2019 року Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального прав, просило ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

01 лютого 2019 року Міністерство аграрної політики та продовольства Українизвернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 522/6818/17з Приморського районного суду м. Одеси.

У березні 2019 року вищезазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що після ухвалення рішень у господарських справах, якими розірвано договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Одеській лікеро-горілчаний завод», укладений 01 жовтня 2001 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (плаї - РВ ФДМУ по Одеській області) та ПрАТ «Перший лікеро-горілчаний завод», й зобов`язано ПрАТ «Перший лікеро-горілчаний завод» повернути державі в особі РВ ФДМУ по Одеській області цілісний майновий комплекс колишнього ДП «Одеський лікеро-горілчаний завод». Проте РВ ФДМУ по Одеській області, як орендодавцем цілісного майнового комплексу, не було забезпечено передбачених законодавством заходів щодо повернення до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України зазначеного майна, зокрема не було проведено його інвентаризацію і оцінку, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендаря по орендних платежах. Крім того, ДП «Одеський лікеро-горілчаний завод» включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а відповідно до вимог частини дев`ятої статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» таке майно не може бути відчужене, вилучене, передано до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

Також, Міністерство аграрної політики та продовольства України наголошує на тому, що вчинення певних дій міністерством щодо прийняття рішення про передачу безоплатно до комунальної власності спірного будинку є його дискреційними повноваженнями, а суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність визначених законодавством критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

10 квітня 2019 року надійшов відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_9 на касаційну скаргу Мінстерства аграрної політики та продовольства України, в якому позивачі просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість, та відсутність підстав для їх скасування.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зареєстровані та постійно проживають у жилому будинку за адресою АДРЕСА_2, яка межує із площею АДРЕСА_1 .

Унаслідок багаторазових змін баолансоутримувача, жилий будинок, у якому проживають позивачі, має дві адреси АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Внесений до Єдиного реєстру об`єктів держаної власності Міністерством аграрної політики та продовольства України за суміжною - АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Фонду державного майна України органом управління зазначеного будинку є Міністерство аграрної політики та продовольства України, балансоутримувачем - ДБП «Урожай».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі зазначали, що Міністерством аграрної політики та продовольства України не розглянуто питання передачі будинку в комунальну власність , що призводить до порушення прав мешканців жилого будинку, а саме унеможливлює реалізацію конституційного права на житло та безоплатну приватизацію.

Даних щодо звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до відповідача із відповідної завою матеріали справи не містять.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність регулює Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно.

Згідно з пунктом 51 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.

Статтею 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі. У разі передачі об`єктів, закріплених за самоврядною організацією, або об`єктів, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, орендованого майна, акцій (часток, паїв), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств, до складу комісії з питань передачі об`єктів включаються представники відповідно самоврядної організації або державного органу приватизації.

Частина 5 статті 7 цього Закону передбачає, що передача об`єктів права державної та комунальної власності оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії.

Згідно частини 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482, передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою.

Отже, Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» пов`язує перехід об`єктів права державної власності у комунальну з такою обов`язковою обставиною як відповідне волевиявлення на зазначену передачу суб`єкта комунальної власності.

Отже, законодавчо визначено порядок передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність.

Міністерство аграрної політики та продовольства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України ( пункт 1 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року № 1119).

Таким чином, з урахуванням заявлених вимог позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 фактично оскаржується бездіяльність органу виконавчої влади та ставиться питання про зобов`язання Міністерства аграрної політики та продовольства України, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради вчинити певні дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції на час спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в порядку цивільного судочинства, суди зазначені положення закону не врахували і не звернули уваги на те, що на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів .

З урахуванням викладеного суди помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, неправильно застосувавши норми статей 15, 16, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання позову до суду.

За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За правилами частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Таким чином судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства Українизадовольнитичастково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі № 522/6818/17-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Державне багатопрофільне підприємство «Урожай», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров