Провадження №2/193/82/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

25 вересня 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Шумської О.В.,

при секретарі судового засідання - Мельникової Т.О.,

за участі сторін по справі:

представника позивача

АТ КБ «ПриватБанк» Сорокіна М.Ж.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому зазначили, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.03.2008 року ОСОБА_1 (далі - Відповідач) отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, та надав згоду щодо встановлення розміру кредитного ліміту за рішенням банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав і видав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. В порушення умов кредитного договору позичальник кредитні кошти своєчасно не повернув, в зв`язку з чим, станом на 20.08.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 44058 гривень 90 копійок, з них заборгованість за тілом кредиту в сумі 9738 гривень 49 копійок, по відсоткам за користування кредитом у сумі 17933 гривні 60 копійок, по пені 14050 гривні 67 копійок, а також штрафам відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 2086,14 грн., що і просять стягнути з відповідача та судовий збір.

Ухвалою від 24 жовтня 2018 року відкрито провадження справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15 листопада 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позов АТ КБ "ПриватБанк" у якому просив постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки розрахунок заборгованості не містить відомостей про отримання ОСОБА_1 про отримання тіла кредиту в сумі 9738 грн. 49 коп., руху даних коштів, яким шляхом отримано позивачем ці кошти, в яких місцях знаходження банківських установ.

26 червня 2016 року ОСОБА_3 таємно викрав ОСОБА_1 банківську пенсійну картку ПАТ КБ «Приватбанк» та з її використанням та застосуванням електронних платіжних систем ПАТ «ПриватБанк» зняв з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» за дві операції 9 360 гривень. Про даний випадок було повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою заблокування будь якого руху по кредитній картці. З заявою про скоєння кримінального правопорушення 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Дана заява була внесена до ЄРДР за номером кримінального правопорушення 0000388. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 дав пояснення про скоєння кримінального правопорушення, визнав себе винним та написав розписку про відшкодування завданих збитків. Не зважаючи на розслідування кримінального провадження слідчими органами та відома про те, що позивачем не знімались кредитні кошти з карткового рахунку, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заблокував кредитну картку, а продовжує до цього часу по ній рух, нарахування штрафних санкцій та пені на ім`я позивача, та вимагаючи та спонукаючи ОСОБА_1 відшкодувати завдані банку матеріальні збитки злочинцем ОСОБА_3 (а.с.52-60). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

29 грудня 2018 року до суду надійшла відповідь АТ КБ "ПриватБанк" на відзив на позов, у якому просили задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що з наданих відповідачем доказів, вбачається, що триває досудове розслідування, більш актуальної інформації відповідачем не надано. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Також зазначає, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, після звернення до правоохоронних органів), що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не прийматись судом до уваги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та попередньо подану відповідь на відзив, просив позов задовольнити з підстав, викладених вище.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладенні у відзиві, просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2008 року відповідач ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» дійсно уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується заявою (а.с.10).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та погоджується з ними, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала і станом на 20.08.2018 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2008 року в розмірі 44058 гривень 90 копійок, з них заборгованість за тілом кредиту в сумі 9738 гривень 49 копійок, по відсоткам за користування кредитом у сумі 17933 гривні 60 копійок, по пені 14050 гривні 67 копійок, а також по штрафам 2336,14 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9).

26 червня 2016 року ОСОБА_3 таємно викрав ОСОБА_1 банківську пенсійну картку ПАТ КБ «Приватбанк» та з її використанням та застосуванням електронних платіжних систем ПАТ «ПриватБанк» зняв з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» за дві операції 9 360 гривень. Про даний випадок було повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою заблокування будь якого руху по кредитній картці. З заявою про скоєння кримінального правопорушення 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Дана заява була внесена до ЄРДР за номером кримінального правопорушення 0000388. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 дав пояснення про скоєння кримінального правопорушення, визнав себе винним та написав розписку про відшкодування завданих збитків. Не зважаючи на розслідування кримінального провадження слідчими органами та відома про те, що позивачем не знімались кредитні кошти з карткового рахунку, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заблокував кредитну картку, а продовжує до цього часу по ній рух, нарахування штрафних санкцій та пені на ім`я позивача, та вимагаючи та спонукаючи ОСОБА_1 відшкодувати завдані банку матеріальні збитки злочинцем ОСОБА_3 ..

Суд вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.14.12. ст.14 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з п.п.14.14.; 14.16. ст.14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до п.п. 5, 6, 7, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення) користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно з п.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» клієнт зобов`язаний вживати заходів по запобіганню втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПИНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну полосу, або їх незаконного використання.

Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПИНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення Банку або зателефонувати за вказаними номерами.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).

За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Під час розгляду справи підтверджено факти звернень відповідача до АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням про несанкціоноване зняття готівки з її карткового рахунку, за таких обставин, враховуючи зазначені норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ризик фінансових збитків та відповідальність несе банк.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених у випадку неправомірних дій з карткою клієнта Умовами і правилами надання банківських послуг, поінформував Банк, а також правоохоронні органи про виявлені факти крадіжки грошових коштів з картки, а тому вини відповідача ОСОБА_1 як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, яка виникла не з її вини.

Обставин, які б свідчили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, під час розгляду справи судом не встановлено.

Крім цього, в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховний Суд України прийшов до висновку, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що стороною відповідача надано достатні докази про те, що грошовими коштами заволоділи сторонні особи, що не було спростовано позивачем, факти звернень до банку із повідомленнями про несанкціоноване зняття коштів третіми особами, а також іншими доказами, які свідчать про те, що відповідачем не використовувались зазначені кошти банку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення заборгованості.

Водночас, позивач не довів факту, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не спростовано доводів відповідача про те, що з її картки викрадено кошти. Крім того, відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, а також правоохоронні органи про зняття коштів невідомими особами.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не несе відповідальності за такі платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки НОМЕР_1 , оскільки не доведено використання кредитних коштів саме відповідачем.

При цьому при вирішенні спору суд приймає до уваги як правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, так і правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні вимог, судовий збір відшкодування не підлягає.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 1073 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В.Шумська