КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________
Справа №753/7022/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7500/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року (суддя Мицик Ю.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановила:

у квітні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на малолітню доньку у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2007 року, який було розірвано Дарницьким районним судом міста Києва 14 вересня 2017 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджувала, що донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, з вересня 2017 року відповідач не бажає спілкуватися стосовно питань, пов`язаних з розвитком дитини та не надає кошти на її утримання.

У червні 2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на доньку у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 7 червня 2018р.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що їх дочка з моменту народження і на час звернення до суду проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні, він самостійно забезпечує дочку, купуючи одяг, речі для навчання, продукти харчування, сплачує комунальні послуги, однак позивач не бажає надавати кошти на утримання дочки.

Відповідач стверджував, що 26 квітня 2018р. позивач повідомила, що перебуває у шлюбі з іншим чоловіком та веде з ним спільне господарство, після чого він запропонував відкрити рахунок у банку на ім`я дочки та спільно вносити кошти у розмірі ј частки заробітної плати на утримання дитини, проте позивач відмовилася.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50%

прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (18.04.2018р.) і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як судом неодноразово приймалися докази, подані позивачем із порушенням вимог ст. 83 ЦПК України.

Також відповідач зазначає, що судом не враховано, що в судовому засіданні позивач визнала ті обставини, що він надавав кошти на відвідування дитиною екскурсій, басейну та купівлю одягу. Крім того, він сплачує комунальні платежі за кімнату у гуртожитку, де вони всі спільно проживають.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2007 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року шлюб сторін розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен утримувати свою малолітню дитину. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дочки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції було враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших непрацездатних осіб на своєму утримання не має, тому суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів, як 1/4 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права при поновленні позивачу строку на подачу повторного клопотання про допит малолітньої дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у заявленому 18 лютого 2019р. клопотанні позивач обґрунтувала необхідність допиту дитини та зазначила причини неподання даного клопотання у встановлений законом строк, які визнані судом поважними, що не суперечить положенням ст. 127 ЦПК України.

Крім того, враховуючи заперечення відповідача проти тверджень позивача, що дочка після припинення шлюбу перебуває її утриманні, а відповідач допомоги на її утримання не надає, а також виходячи з того, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто, а аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч.1 ст. 179 СК України), суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про необхідність заслухати дитину при вирішенні даного спору.

Опитана у судовому засіданні донька сторін, ОСОБА_3 , пояснила, що всі витрати на її утримання несе мати, а батько надає кошти тільки на свята та іноді купляє подарунки.

Твердження у апеляційній скарзі, що відповідач надає кошти на оплату шкільних екскурсій, відвідування донькою басейну та інших заходів, купівлю одягу та подарунків, належними доказами не підтверджені.

При цьому, надання матеріальної допомоги на утримання дитини повинно бути систематичним та достатнім. Батьки зобов`язані виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, створювати умови для отримання нею освіти.

Відповідачем суду не надано жодного доказу, який би підтверджував понесення ним витрат на утримання дитини, а згідно технічного запису судового засідання від 14 березня 2019 року позивач заперечувала надання відповідачем коштів на потреби доньки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач сплачує комунальні послуги за

кімнату у гуртожитку, де вони проживають разом з позивачем та донькою, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів на дитину, оскільки вказані обставини не звільняють батька від обов`язку забезпечувати утримання своєї дитини.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і посилання відповідача на те, що дитина проживає разом з ним, так як належних та достатніх доказів у підтвердження цим обставинам відповідачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк