Провадження № 2/760/3558/19
В справі № 760/5171/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

20 травня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав ,суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається в позові на те, що з 30 липня 2004 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2011 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 19 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, однак вказане рішення відповідачем не виконується.

Зазначає, що сама утримує дитину, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Подружні стосунки не підтримують та проживають окремо з 5 липня 2008 року, після того, як відповідач повернувся до батьків у м. Севастополь.

Відповідач тривалий час бачив сина, не цікавився ним, фактично самоусунувся від виховання дитини з 2008 року. Дитина батька не пам`ятає.

На її прохання відвідати сина та надати дозвіл на його виїзд за кордон, відповідач дав зрозуміти, що не має інтересу до дитини.

В телефонній розмові не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, просить розглядати справу в її відсутності.

Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом опублікування повідомлення про розгляд справи та виклик до судового засідання на офіційному сайті суду, що розглядає справу у порядку визначеному ст. 12-1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях».

Про причину неявки суд до відома не поставив.

Ухвалою від 4 квітня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи -Департаменту служб в справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони з 30 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дитина: син ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2011 року шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 19 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

/ а. с. 9; 13 /

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування як з позивачкою, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлене до цього часу.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

З характеристики Адміністрації Харківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 154 від 11 вересня 2018 року вбачається, що батько учня, тобто сина сторін, за час навчання в школі до класного керівника стосовно навчання та виховання дитини не звертався, батьківські збори не відвідував. Вихованням ОСОБА_3 займається мати.

Відповідно до Висновку КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 5 вересня 2018 року догляд за дитиною здійснює мати, рекомендації лікарів виконуються, поліклініку хлопчик відвідує з матір`ю. Батько дитини станом здоров`я сина не цікавиться, в поліклініку з цього приводу не звертався.

Відповідно до рішення Депаратменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 2 жовтня 2018 року № 634 відповідач з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітнього сина та усунення перешкод у спілкуванні з ним з боку матері дитини до Департаменту служб у справах дітей не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надавав.

Висновком №634 від 2 жовтня 2018 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини.

/ а.с. 54 - 58 /

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, не з`явившись до суду та не надавши відзиву на позов, будь-яких доказів, які б спростовували приведені позивачкої обставини, не надав.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов?язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

В п. 52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Звертаючись до суду, позивачка зазначає, що відповідач не приймає участі в житті дитини з 2008 року, матеріальної допомоги на його утримання не надає, дитина не пам`ятає його, як батька.

Крім того, позивачка зазначила, що в 2015 році спілкувалася з відповідачем, намагалася отримати від нього дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак він ухилився від участі в житті дитини переклав вирішення питань, пов`язаниз дитиною, на неї.

При цьому на її повідомлення про її намір позбавити його батьківських прав заперечень не висловив.

Виходячи з цього, суд вважає, що зазначені вище фактори у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164, 165 Сімейного Кодексу України, Законjv України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265, 268, 273? 289-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.А.Шереметьєва