Єдиний унікальний номер: 448/2005/18
Провадження № 2/448/271/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.05.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасників справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явився,

представник відповідача Шегинівської сільської ради - не з`явився,

третя особа приватний нотаріус Кубара О.С. - не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , 21.12.2018року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 станом на 1988-1991роки мав статус колгоспного двору, де проживали та були зареєстрованими його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також він (позивач) та його сестра ОСОБА_4 , отже згідно діючого на той час законодавства кожному з них належало по ј частині вищевказаного будинку як членам колгоспного двору.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько - ОСОБА_2 помер. За життя батько склав заповіт, яким усе своє майно заповів сестрі - ОСОБА_4 . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.12.2017року за ОСОБА_4 визнано право власності на 2/4 частини вищевказаного житлового будинку, зокрема ј частину - як спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 та ј частину як частку члену колгоспного двору. Решта частин вищевказаного будинку належала йому (позивачу) та його матері ОСОБА_3

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_3 померла. За життя своїм майном вона не розпорядилася. Стверджує, що він як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матері постійно проживав разом із нею. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на свою частку вищевказаного житлового будинку не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушений звертатися до суду із даним позовом.

Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_7 його сестра ОСОБА_4 померла і спадкоємцем після її смерті є чоловік останньої ОСОБА_5

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме: ј частину як частку члена колгоспного двору та ј частину - як спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду копії спадкових справ №38/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 , та №48/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_2 (голова двору), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.12.2017року у цивільній справі №448/1638/16-ц, що набрало законної сили, а тому такі обставинивідповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Зазначеним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.12.2017року визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ,зокрема ј частину - як спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 та ј частину як частку члену колгоспного двору.

Крім того, судом також встановлено, що 21.07.2017 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Із матеріалів спадкової справи №48/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С., відомо, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не складала. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування на момент відкриття спадщини були діти померлої: син ОСОБА_1 (позивач у справі) та дочка ОСОБА_4 , які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України обоє вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Інших спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 немає.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Із матеріалів спадкової справи №38/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С., відомо, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є чоловік померлої - ОСОБА_5 , який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інших спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 немає.

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 її 1/4 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (житлового будинку) перейшла в порядку спадкування за законом до сина ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_4 в рівних частках, тобто по 1/8 кожному (1/4:2=1/8), в результаті чого позивач ОСОБА_1 з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником 3/8 часток майна зазначеного колгоспного двору (1/4+1/8=3/8), а його сестра ОСОБА_4 , з часу відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , з урахуванням належних їй 2/4 частин даного колгоспного двору, стала власником 5/8 часток майна зазначеного колгоспного двору (2/4+1/8=5/8), які в подальшому після смерті ОСОБА_4 перейшли в порядку спадкування до чоловіка останньої ОСОБА_5

Разом із цим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок (його частку) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 ; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №1321 від 14.11.2018року; копією спадкової справи №48/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О. С. після смерті ОСОБА_3 ; копією спадкової справи №38/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. після смерті ОСОБА_4 ; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. №229/02-14 від 13.11.2018року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок (його частку), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, з огляду на наведені положення закону та виходячи із меж заявлених позовних вимог, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову частково та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 3/8 частки спірного житлового будинку.

Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце проживання: с.Шегині Мостиського району Львівської області ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: с.Шегині, вул.Дружби, 184, Мостиського району Львівської області; .

Повний текст судового рішення складено 02.05.2019року.