ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2019 року

м. Харків

справа № 621/613/19-ц

провадження № 22ц/818/2547/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації, представник відповідача - Москалець О.О., Повідерна С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року в складі судді Бібіка О.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та просив зобов`язати керівника Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Повідерну Світлану Вікторівну повернути кошти, витрачені на скерування заяви, придбання чистих листів паперу на суму 13,00 грн., підготовку позовної заяви - 300, 00 грн.; відшкодувати моральну (немайнову шкоду) - 5000,00 грн.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року, в якій ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року виправлено описку, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вважав, що суд першої інстанції невірно трактував положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 03 березня 2013 року; що в даній справі відсутній публічно-правовий спір, оскільки фізична особа, цивільні права якої порушені, вимагає їх відшкодування у моральному (немайновому) та матеріальному аспекті, що не пов`язано зі статтею 20 КАС України, на яку посилається суддя; що судом порушено права позивача, оскільки відмовляючи у відкритті провадження, судом не направлено йому позовну заяву з додатками.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, з таким висновком судді суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

В пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 09 березня 2011 року у справі «Буланов та Купчик проти України» звертається увага на те, що відмова суду розглядати справу в порядку цивільного судочинства не тільки позбавила заявника доступу до суду, але й поставила під сумнів авторитет судової влади.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватно-правових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи 14 лютого 2019 року у призначений час прийому ОСОБА_1 звернувся до посадової особи в приймальню Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації з метою отримання довідки про прибуток.

Посадова особа Управління почала вимагати принести п`ять аркушів чистого паперу та зробити ксерокопії заяв.

На думку ОСОБА_1 та його представника зазначені вимоги є такими, що порушують його права та спрямовані на приниження честі та гідності особи з інвалідністю.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12ААА № 460883, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 10 травня 2017 року (а.с.3).

26 лютого 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 з метою врегулювання спору за домовленістю, до подання позову, звернувся із заявою до керівника Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Повідерної С.В., в якій просив без виклику його довірителя в термін до 03 березня 2019 року повернути витрачені ним кошти на придбання паперу, виготовлення ксерокопії документів та надати довідку про прибуток, попередивши, що у випадку невиконання вимог, ним буде подана позовна заява із вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки відповідач у встановлений строк зазначених вимог не виконав, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з цим цивільним позовом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц, під час визначення того, у якому порядку необхідно розглядати конкретний спір, необхідно встановити предмет спору, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; а пунктом 5 вказаної статті визначено, що адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заявлено вимоги до Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про зобов`язання керівника Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Повідерної С.В. повернути кошти, витрачені на скерування заяви, придбання чистих аркушів паперу на суму 13,00 грн., підготовку позовної заяви - 300, 00 грн., а також про відшкодування моральної шкоди, яка виявилася у душевних стражданнях, порушеннях психічного стану та в витратах матеріального характеру та оцінена ОСОБА_1 та його представником - 5000,00 грн.

Тобто, предметом та підставою даного позову є вимоги про повернення витрачених коштів та відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною, на думку позивача, вимогою посадової особи Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації. Вимога вирішити публічно-правовий спір не заявлена.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, обов`язок відшкодувати шкоду виникає саме із цивільних правовідносин.

Отже, проаналізувавши комплексно положення КАС України та ЦПК України, зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не застосування цивільної юрисдикції до даного спору, у зв`язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.