ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/1665/18

провадження № 22-ц/4809/385/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2018 року, суддя Шепетько В.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про припинення договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про припинення договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.06.2008 року між нею і СТОВ «Росія» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,46 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області. Одразу після укладення вказаного договору вона передала земельну ділянку в користування відповідачу, а відповідач в свою чергу прийняв та приступив до її використання та починаючи з 2008 року сплачував орендну плату.

Відповідно до розділу 2 договір оренди укладається терміном на 10 господарських років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. В разі закінчення договору до збирання урожаю договір вважається продовженим до тих пір, поки урожай не буде зібрано. По закінченню терміну дії договору оренда при однакових умовах має переважне право на поновлення договору на новий термін. За умовами розділу 10 цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації у Кіровоградській філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України.

Договір зареєстровано в Кіровоградській філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України 04.09.2009 року за №76.

Вважає, що вона з відповідачем дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 05.06.2008 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Зазначила, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію після закінчення 10-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договору (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент його укладення.

Просила суд визнати припиненим з 05.06.2018 року договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та СТОВ «Росія» щодо земельної ділянки площею 4,46 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 06.06.2008 року між позивачем та СТОВ «Росія» щодо земельної ділянки площею 4,46 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проведену Кіровоградською філією ДП Центр ДЗК при Держкомземі України від 04.09.2009 року за № 76.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок, що строк дії договору розпочався з дати підписання договору, оскільки договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації, що передбачено договором

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.12.2018 року по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.01.2019 року справу призначено на 21.02.2019 року на 11 год.00 хв.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що згідно договору № 291 від 05.06.2008 року, строк дії договору оренди земельної ділянки узгоджений сторонами правочину протягом 10 господарських років, при цьому орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін (а.с.5).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач навмисно затягував момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, при цьому фактично користуючись цією земельною ділянкою, знаючи про вимоги закону про обов'язковість державної реєстрації речового права, без поважних причин затягував таку реєстрацію, а тому діяв недобросовісно.

Крім цього, недобросовісними діями відповідача нівелюється волевиявлення позивача щодо строку дії договору оренди земельної ділянки та порушується принцип юридичної визначеності, на переконання суду, саме відповідач, як одержувач (набувач) речового права зобов'язаний був його зареєструвати. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, права та обов'язки учасників правочину виникли з моменту підписання договору, так як саме з цього часу позивач фактично передав відповідачеві земельну ділянку, а відповідач сплачував орендну плату з року укладення договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк дії розпочався з моменту виникнення прав та обов'язків сторін, тобто за дати підписання договору.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,46 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 24.05.2002 року.

05.06.2008 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Росія» укладено договір оренди земельної ділянки № 291, за яким строк дії договору оренди земельної ділянки узгоджений сторонами правочину протягом 10 господарських років, при цьому орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін (а.с.5).

Договір зареєстровано в Кіровоградській регіональній філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України 04.09.2009 року за № 76.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі №872цс17.

Колегія суддів дійшла висновку, що строк дії оспорюваного договору оренди земельної ділянки почався з моменту його державної реєстрації, тобто з 04.09.2009 року, а не з дати його укладення 05.06.2008 року, оскільки при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку саме з моменту його державної реєстрації.

Позивач не був позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію спірного договору особисто, або здійснити контроль за реєстрацією договору , а не покладатися на відповідача.

Спірним договором не визначено хто із сторін договору зобов'язаний зареєструвати договір оренди в органах державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі, не сприяв всебічному розгляду справи, а тому є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки на момент пред'явлення позову строк дії договору оренди земельної ділянки не припинив свою дію.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» - задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про припинення договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» 2114 грн. 40 коп. судових витрат.

Текст постанови складено 28.02.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: