КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/151/17
Провадження № 2/488/128/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Чуб Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської філії Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа: Корабельний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його наступним.

17 квітня 2007 року він уклав кредитний договір № 5364742 з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», за умовами якого отримав в кредит 27000 доларів США, що еквівалентно 202621 грн., строком до 17.04.2017 року. В забезпечення виконання договору в той же день з банком був укладений іпотечний договір, за умовами якого предметом іпотеки стала належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Зобовязання за кредитним договором він виконував неналежно, тому утворилась заборгованість.

Згодом він дізнався, що на виконання виконавчої служби Корабельного району м. Миколаєва знаходиться виконавчий напис №19825 від 08.11.2016 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 459264,13 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушеннями, оскільки він не отримував він іпотекодержателя письмову вимогу про усунення порушення з попередженням виконання з тридцять днів, як то передбачено Законом України «Про іпотеку». На думку позивача нотаріус взагалі не має право на вчинення такої нотаріальної дії.

Належно повідомлені про час та місце розгляду спору, сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

В запереченні на позовну заяву відповідач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» зазначив, що з позовом не згодний, оскільки станом на 08.11.2016 року позивач мав перед банком строкову та прострочену заборгованість. У звьязку з чим банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису. Такий напис було вчинено 08.11.2016 року за № 19825 та запропоновано стягнути на користь банку заборгованість з боржника ОСОБА_1 у загальному розмірі 459264,13 грн. При вчинення виконавчого напису нотаріус діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та постанови КМУ. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши обставини справи та надані докази, судом встановлено наступне.

7 квітня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5364742, за умовами якого позичальник отримав в кредит 27000 доларів США під 12,90% річних, що еквівалентно 202621 грн., строком до 17.04.2017 року, та зобовьязався щомісячно його погашати. Свої зобовьязання за кредитним договором позивач виконував неналежно, що ним не заперечується.

08.11.2016 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чудовського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису, в якому зазначав, що боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться з 16.01.2014 року по 07.11.2016 року. Сума заборгованості складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 10663,24 дол США, що еквівалентно 272923,77 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4670,04 дол США, що еквівалентно 119528,86 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2317,91 дол США, що еквівалентно 59326,50 грн., строкової заборгованості за процентами в розмірі 97,09 дол. США, що еквівалентно 2485,00 грн. Загальний розмір заборгованості складає 454264,13 грн. Просив вчинити виконавчий напис на Кредитному договорі № 5364742 від 17.04.2007 року. До заяви додав оригінал Кредитного договору, виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з довідкою стягувача про непогашення заборгованості, документи на представника стягувача за довіреністю.

08.11.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чудовський В.А. на підставі заяви та поданих документів вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №19825, яким пропонував стягнути на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5364742 від 17.04.2007рокуза період з 16.01.2014 року по 07.11.2016 року, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 10663,24 дол США, що еквівалентно 272923,77 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4670,04 дол США, що еквівалентно 119528,86 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2317,91 дол США, що еквівалентно 59326,50 грн., строкової заборгованості за процентами в розмірі 97,09 дол. США, що еквівалентно 2485,00 грн. , а також за вчинення виконавчого напису 5000,00 грн Загальний розмір заборгованості складає 459264,13 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат").

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції чинній станом на 20.02.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012).

Суду не надано доказів того, що нотаріусу не було надано оригінал кредитного договору.

В п.48 постанови ВП ВС від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18 зазначено, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.

Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, більш того, ним визнано, що заборгованість мала місце.

Крім того, позивач зазначив відповідачем Миколаївську філію ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в той час як кредитний договір укладено з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а не з філією, яка не є юридичною особою відповідно до положень ст. 95 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.51 ЦПК України заміна неналежного відповідача на належного відбувається за клопотанням позивача. Такого клопотання останнім не подано.

З огляду на наведене в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 141, 265, 280, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в 30-денний строк.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 12.04.2007 року Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, м АДРЕСА_2 .

Відповідач: Миколаївська філія Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк", , м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/8.

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, м. Київ, пров. Музейний, 4.

Третя особа: Корабельний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, , м. Миколаїв, вул. Океанівська, 1-А

Суддя Г.М. Лазарева