У Х В А Л А

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 639/6586/15-ц

провадження № 61-9310 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенського міського відділу Полтавської області (з обслуговування в м. Лубни та Лубенського району Полтавської області) Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до Лубенського міського відділу (відділ з обслуговування у м. Лубни та Лубенського району ) УМВС України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн, спричиненої внаслідок невиконання державним органом обов`язків згідно чинного законодавства (щодо нерозгляду заяви про кримінальне правопорушення з травня 2013 року).

03 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 31 травня

2018 рокута ухвалу апеляційного суду Харківської області від 2 серпня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що причиною пропуску є те, що на день його звернення до суду із касаційною скаргою належним чином засвідчену копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду він не отримував.

Разом з тим, до касаційної скарги ОСОБА_1 додано світлокопію оскаржуваної ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 року, яка містить підписи судді, яка була у складі, завірено гербовою печаткою апеляційного суду Харківської області, завірено секретарем судді. На світлокопії міститься власноруч зроблений заявником запис «копія відповідає наявному у мене оригіналу документа», засвідчено власноручним підписом, проставлено прізвище та ініціали та проставлена дата.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частині 4 статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються: 1) копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; 2) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності; 3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Аналізуючи зміст частини 4 статті 392 ЦПК України, можна зробити висновок, що відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, особа має право на оскарження судових рішень, подавши до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, яка повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України разом із доданими до неї матеріалами визначеними в частині 4 цієї статті.

Виходячи з наведеного, зазначені доводи щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, не є поважними, оскільки частина 4 статті 392 ЦПК України не містить вимог, що до касаційної скарги мають бути додані копії оскаржуваних судових рішень належним чином завірені.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції не може визнати причини пропуску строку поважними та поновити пропущений процесуальний строк за цих обставин.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Ураховуючи наведене, скаржнику необхідно навести інші причини поважності пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними зазначені заявником у касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду

м. Харкова від 31 травня 2018 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2018 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко