ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 395/1057/18

провадження № 22-ц/4809/717/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Гольфіндер Сергій Костянтинович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року у складі судді Орендовського В. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну покупця, як сторони в договорі купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про заміну покупця, як сторони в договорі купівлі-продажу.

Зазначав, що у червні 2001 року між ним та ОСОБА_3 була досягнута домовленість щодо істотних умов купівлі-продажу садиби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та присадибну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства він передав гроші всього в сумі 24 750 грн.. Після цього відповідач ОСОБА_2 привезла його та ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Новомиргородського районного нотаріального округу Герасимука В.К., який 19 червня 2001 року нотаріально посвідчив укладений між ним та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким він придбав у власність вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Приватний нотаріус запропонував йому оформити присадибну земельну ділянку на ім?я

ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 надасть розписку, що купівля земельної ділянки по АДРЕСА_1 здійснена за грошові кошти ОСОБА_1 .. В цей же день 19 червня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташований належний йому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. ОСОБА_2 надала йому розписку, що земельна ділянка куплена за його гроші та що вона передасть йому земельну ділянку на його вимогу. Проте, між ним та відповідачем виникають непорозуміння про порядок реалізації прав та обов`язків кожного щодо присадибної земельної ділянки, а також щодо участі по її утриманню. Відповідач в добровільному порядку відмовляється передати йому у власність земельну ділянку. Вважає, що з вини приватного нотаріуса, який посвідчував спірний правочин, було порушене його право на придбання у власність присадибної земельної ділянки. Просив суд, змінити покупця в договорі купівлі - продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області Герасимуком В.К. 19 червня 2001 року та зареєстровано в реєстрі за № 1058, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2-4).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач обрав правильний спосіб захисту цивільного права, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 19 червня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є частково недійсним у частині покупця, оскільки земельна ділянка куплена за гроші ОСОБА_1 , для нього і він нею користується. Разом з тим, відмовив у задоволенні позову у зв?язку з пропуском строку позовної давності для пред?явлення позову до суду (а.с. 52-54).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про пропуск ним строку позовної давності (а.с. 69).

Відповідач на апеляційну скаргу відзив не надала.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 03 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 04 квітня 2019 року. Ухвалою апеляційного суду від 04 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 15 травня 2019 року, в судовому засіданні оголошено перерву до 22 травня 2019 року (а.с.82,88,90,100).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи під розписку, в судове засідання не прибула повторно, про причини неявки суд не повідомила.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним нормам процесуального права.

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19 червня 2001 року між ОСОБА_3 , як продавцем та ОСОБА_1, як покупцем, укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстровано в реєстрі за № 1057, за умовами якого ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 за 23 000 грн, які передав продавцю до підписання цього договору. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Новомиргородській дільниці інвентарбюро (а.с.8).

В цей же день 19 червня 2001 року між ОСОБА_3 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстровано в реєстрі за № 1058. За вказаним договором ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,36 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства. Згідно пункту 2.1 договору, продаж земельної ділянки вчинено за 1750 грн..

Договір посвідчено приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Герасимук В.К., зазначено, що належність ОСОБА_3 земельної ділянки, що відчужується, перевірено (а.с.9).

Стаття 30 ЗК України в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

При переході права власності на будівлю чи споруду, особа стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Встановивши, що за укладеним 19 червня 2001 року договором купівлі-продажу, земельна ділянка, на якій розташований придбаний позивачем за договором купівлі-продажу від 19 червня 2001 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, була фактично куплена за кошти позивача, для нього й ним фактично використовується, суд визнав цей договір частково недійсним в частині покупця (ст.58 ЦК УРСР в редакції 1963 року), визнав, що покупцем за цим договором купівлі-продажу земельної ділянки є позивач.

Такі висновки суду першої інстанції не оскаржуються.

Разом з тим, суд вважав, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати ст.ст.71, 76 ЦК УРСР, чинного на час укладення спірного договору купівлі-продажу і хоч відповідач не звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності, як підстави для відмови у позові, проте суд відповідно до с.75 ЦК УРСР зобов?язаний застосувати позовну давність.

Суд виходив з того, що позивач знав про стан своїх майнових і немайнових прав, факт того, що він не знав і не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довів, не надав доказів поважності пропуску строку позовної давності.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст.71 ЦК УРСР( в редакції 1963 року, чинного на час укладення договору купівлі-продажу) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України та втратив чинність Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року із змінами до нього (п.1,2 Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються ним до тих прав і обов?язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 6 Прикінцевих та Перехідних положень передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред?явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 19 червня 2001 року, отже, строк позовної давності спливав 21 червня 2004 року.

Тому з урахуванням того, що строк пред?явлення позову, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України, суд першої інстанції мав би керуватись положеннями ЦК України в редакції від 01 січня 2004 року про строки позовної давності.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, відповідач до винесення судом рішення не заявляла про застосування позовної давності, подавала лише письмові заяви про визнання позову.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо безпідставного висновку суду про відмову у позові із спливом позовної давності, є обґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права щодо застосування позовної давності, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 червня 2001 року, зареєстровано за № 1058, в частині покупця.

Визнати покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області Герасимуком В.К. 19 червня 2001 року, зареєстровано в реєстрі за № 1058 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

В. В.Черненко