ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1923/18Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/241/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Тернопільського апеляційного суду цивільну справу № 598/1923/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року, ухваленого суддею Левків А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначала,що у неї з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилась донька ОСОБА_3, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач вказувала, що у неї важке матеріальне становище, відповідач з ними не проживає та не надає доньці належного матеріального утримання в добровільному порядку, не займається її вихованням, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн., на дитину, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 гривень, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 704,80 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, від відповідача ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга в якій він просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1020 грн., однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що при визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі судом не враховано його матеріальний стан як платника аліментів, зокрема те, що він на даний час офіційно не працює, має нерегулярний та мінливий дохід. Вказує, що розмір аліментів у сумі 2000 грн. щомісяця призведе до його важкого матеріального стану та неможливості сплачувати таку суму.

На апеляційну скаргу поступив відзив від позивача ОСОБА_2, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення , а оскаржуване рішення суду без змін. Зокрема позивач зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції правомірно врахував те, що дитина проживає разом що матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність підстав щодо заборони працевлаштування та заняття певними видом діяльності відповідачем не надано.

Відповідно до ст.368, ч.2 ст.369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи, виклику сторін в порядку письмового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. будуть достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що стверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.5).

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.6).

Згідно довідки про склад сім'ї виданої Великовікненською сільською радою 27 серпня 2018 року №1475, підтверджено, що донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.7).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов'язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов'язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов'язок утримувати дитину лежить не тільки на відповідачу, а і на позивачу, як матері дитини.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов малолітнім дітям.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дочки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх починаючи від дня пред'явлення позову.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, у сумі 2000 грн., суд першої інстанції не дослідив можливість відповідача сплачувати аліменти , не врахував його матеріальне становище.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 з 27.06.2007 року офіційно не працює, що підтверджується довідкою Великовікнинської сільської ради Збаразького району (а.с.27), проживає з матір'ю ОСОБА_4, 1970 р.н., яка як вбачається з довідки Великовікнинської сільської ради Збаразького району, також не працює та проходить курс лікування про що свідчить медичної довідка . (а.с.29,30).

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1, як він зазначає у доводах апеляційної скарги має нерегулярний дохід, який залежить від сезонних робіт, офіційно не працевлаштований та немає регулярного доходу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на утримання дитини.

Враховуючи положення ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік, зокрема, щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зменшити розмір стягуваних оскаржуваним рішенням аліментів на утримання дитини з 2000,00 грн. до 1500,00 грн., що буде відповідним як до матеріальної платоспроможності апелянта, так і до норм діючого законодавства.

Позивачем у порядку статті 81 ЦПК України не доведено, можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі .

Таким чином, визначаючи розмір аліментів суд враховує обставини, що передбачені ст.182 СК України, потреби дитини, можливості матері, батька, загальний матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини для забезпеченні належних побутових умов та умов для її належного гармонійного розвитку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів слід змінити, стягнувши з відповідача в користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів та стягувати з ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (жительки АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1500 ( одна тисяча п'ятсот) гривень, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.