КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/202/2019 Головуючий у 1 інстанції - Юзькова О.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ємельянова Ксенія Ігорівна, Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Ємельянова К.І., Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 у віці 68 років. Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після померлої.

27.01.2015 року спадкодавцем ОСОБА_3 , був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємельяновою К.В., за змістом якого, майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за цією ж адресою, квартиру у м. Бердичів та м. Ірпінь мати заповіла ОСОБА_2 , сину спадкодавця.

Позивач вважає, що складений документ не відповідав внутрішній волі спадкодавця, а тому підлягає визнанню недійсним. Вказував, що спадкодавець була хвора на рак підшлункової залози і 02.02.2015 року була прооперована. Також вона проходила курс хіміотерапії, що також могло впливати на фізичний та психологічний стан спадкодавця.

З січня 2015 року стан померлої різко погіршився та вона, разом із відповідачем, поїхала до приватної клініки, де проходила необхідні процедури. Саме в цей час відповідач, не попередивши позивача, повіз матір до приватного нотаріуса з метою складення заповіту. Перед цими подіями мати бажала укласти договір дарування свого майна по 1/2 частині кожному сину, однак, договір не був укладений у зв`язку із реєстрацією в квартирі неповнолітньої, тому дійсна воля заповідача полягала в тому, щоб діти успадкували майно в рівних частках.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ємельянова Ксенія Ігорівна, Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що висновок експертів викликає сумнів, оскільки він зроблений на неповно досліджених доказах, просив призначити повторну експертизу та задовольнити його позовні вимоги.

Позивач та його представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відмовити у призначенні повторної експертизи, оскільки підстав для повторної експертизи немає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів того, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 у віці 68 років, про що 12.02.2015 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 2915.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними синами померлої ОСОБА_3

27.01.2015 року ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємельяновою К.В., за яким вона заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , а також квартиру АДРЕСА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 квартиру АДРЕСА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно із висновками експерта № 401 від 23.06.2017 р. ОСОБА_3 за своїм психічним станом на момент складання заповіту, 27.01.2015 року, будь - яким психічним розладом не страждала, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Заповідач має право у будь - який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до висновку експертизи № 401 від 23.06.2017 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом на момент складання заповіту 27 січня 2015 року будь-яким психічним розладом не страждала, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Даних про те, що експертною установою при експертному дослідженні стану померлої було неповно досліджено медичну документацію ОСОБА_3 , чи не взято до уваги будь-які конкретні обставини, які б вказували на її психічний стан, який позбавляв її можливості розуміти значення своїх дій, апелянт та його представник суду не надали.

Крім того, колегія суддів , витребувавши за клопотанням позивача та його представника, медичну документацію із клініки «Інновація», встановила, що навіть 11 лютого 2015 року в день смерті спадкодавця лікарями була отримана згода самої ОСОБА_3 на проведення гемотрансфузії, що на думку колегії суддів свідчить про те, що спадкодавець , будучи фізично ослабленою, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними і її психічний стан не викликав сумнівів у лікарів.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Обставини, з якими закон пов`язує застосування частини першої статті 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними, місцевий суд правильно застосував норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 у справі № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1531цс16 та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 61-5896св18.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які були предметом перевірки і оцінки судом першої інстанцій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: