Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5065/15
Провадження № 2/711/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

позивачки по основному позову - відповідачки по зустрічному позову ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача по основному позову - позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Макєєва В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право вимагати повернення завдатку та визнання дійсним договору найму,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що 29.05.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір завдатку в письмовій формі, на виконання якого нею відповідачу ОСОБА_4 було сплачено в рахунок договору купівлі - продажу будинку завдаток в загальній сумі 8000 дол. США. Сплата завдатку відбувалася частинами: 29.05.2013 року 6550 дол. США, 04.06.2013 року 1500 дол. США, що стверджується відповідними розписками.

Згідно договору завдатку відповідач до 31.08.2013 року повинен був продати їй належне йому на праві власності майно - житловий будинок АДРЕСА_1 за ціною 98000 дол. США, що на той час дорівнювало 783020 грн.

Однак відповідач ніякого Договору купівлі-продажу житлового будинку до строку вказаного в договорі завдатку, а саме до 31.08.2013 року не укладав. Даного договору купівлі-продажу він і не міг укласти, тому, що на день укладення договору задатку на даний будинок було накладено дев`ять арештів, про що останній її не повідомив.

Таким чином, на підставі вимог ст. 230 ЦК України, даний правочин зі сторони відповідача, вчинений внаслідок обману.

Оскільки порушення зобов`язання сталося з вини відповідача, то він згідно до вимог ч. 1, ст. 571 ЦК України зобов`язаний повернути їй завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, що дорівнює 16000 дол. США.

Також вказує, що після сплати відповідачу завдатку, нею в рахунок купівлі-продажу будинку згідно розписки від 18.06.2013 року було передано відповідачу ще 41100 дол. США, що в грошовому еквіваленті складало 392708 грн.

Таким чином, з урахуванням завдатку, нею ОСОБА_4 було сплачено 49150 дол. США, що в грошовому еквіваленті складає 392708 грн.

Враховуючи, що відповідач в зв`язку із накладенням на будинок дев`яти арештів не мав права його продавати та відповідно отримувати за нього кошти, то відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, останній повинен сплатити їй подвійну суму збитків, що складає 785416 грн.

Крім того, вказує, що відповідач повинен сплатити їй грошову суму з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн.

А тому, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 1080329 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

31.07.2015 року відповідачем ОСОБА_4 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору (а.с. 67-68 том 1).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 вказує, що 29.05.2013 року між ним та відповідачкою по зустрічному позову ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про право власності.

Покупець ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона не має належної суми для сплати всієї суми Договору, протягом тривалого часу переконувала Продавця, що її фінансовий стан поліпшиться і вона матиме можливість сплатити суму Договору.

У квітні-травні від покупця надійшла пропозиція змінити суму Договору на значно нижчу ніж та, що зазначена в Договорі задатку.

Він, як ОСОБА_6 , на зазначену пропозицію не погодився та 21.04.2015 року направив Покупцю лист-вимогу, якою, в зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов Договору від 29.05.2013 року, запропонував останній у термін до 01.06.2015 року підтвердити її платоспроможність, можливість сплати суми Договору від 29.05.2013 року та укласти Договір в строк не пізніше як 01.08.2015 року.

До 01.06.2015 року ним була отримана відповідь про те, що Покупець готовий до укладення Договору купівлі-продажу та декларує свою платоспроможність. В зв`язку з цим Покупця було повідомлено про те, що його акцептування пропозиції про укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 прийнято і Банк Іпотекодержатель розпочав процедуру звільнення майна від обтяжень.

Також вказує, що ще на момент укладення Договору Покупець був чітко проінформований про те, що домоволодіння знаходиться у іпотеці та за умови остаточного підтвердження платоспроможності Покупця такі обтяження будуть зняті задля належного проведення трансакції. Додатково 29.05.2015 року Покупцю було направлено копію листа ПАТ «Фінанси та Кредит» щодо надання дозволу на реалізацію предмету іпотеки і такий лист був отриманий ОСОБА_1 05.06.2015 року. А вже 14.06.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Дані дії вказують на те, що позивачка по основному позову ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо реального стану взаємовідносин із відповідачем щодо реалізації трансакції з купівлі-продажу будинку, намагаючись суттєво знизити ціну продажу.

За таких підстав вважає, що ОСОБА_1 відмовившись від реалізації трансакції втратила право на завдаток, забезпечувальна функція якого полягає в тому, що коли за невиконання договору відповідальною є сторона, яка дала завдаток, то він залишається у другої сторони.

Загальний порядок укладення договорів, в тому числі і за рішенням суду, врегульований нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

У разі ухилення сторони договору від його укладення застосуються норми Господарського та Цивільного кодексів України, зокрема ст. 649 ЦК України та ст. 187 ЦК України.

А тому, просить спонукати ОСОБА_1 до укладення Договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 за ціною еквівалентною 98000 дол. США.

31.07.2015 року ОСОБА_7 до суду подану позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди (а.с. 91-94 том 1).

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_7 вказувала, що 29.05.2013 року між її чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який на підставі свідоцтва про право власності належить ОСОБА_4 В подальшому покупець ОСОБА_1 в зв`язку з неплатоспроможністю відмовилася від укладення основного Договору, але проживала в даному домоволодінні без належної оплати за найм житла. Вказана протиправна поведінка ОСОБА_1 стала причиною, завданої їй третій особі із самостійними вимогами та відповідачу по основному позову шкоди. Також вказує, що вона (третя особа) та відповідач ОСОБА_4 правомірно розраховували на сплату за найм домоволодіння у розмірі 500 дол. США за місяць від належного наймача.

За період з 01.06.2013 року по 01.08.2015 року сума втраченої вигоди склала 13000 дол. США, що за курсом НБУ становить 286910 грн.

Також вказує, що їй діями ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні сну, пригніченості. Розмір моральної шкоди оцінює в 986 грн. 58 коп.

А тому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 23000 грн. та моральну шкоду в розмірі 986 грн. 58 коп.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди.

08.04.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди (а.с. 180-181 том 1), в якій вказує, що на виконання умов Договору завдатку від 29.05.2013 року нею було передано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 49150 дол. США, які були отримані відповідачем внаслідок обману так, як останній не мав права продавати домоволодіння та отримувати за нього гроші, оскільки на домоволодіння було накладено дев`ять арештів. Тому відповідач, на підставі ч. 2 ст. 230 ЦПК України, має повернути їй подвійну суму збитків, що складає 114300 дол. США та еквівалентно 2948000 грн.

А тому, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 2948000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

10.05.2016 року відповідачем по зустрічному позову ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмету зустрічного позову (а.с. 192-193 том 1).

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 . вказує, що він вбачає в діях відповідачки по зустрічному позову ОСОБА_1 неправомірність та фактичне уникнення від наміру укладення угоди про купівлю-продаж домоволодіння, а тому спонукання останньої до укладення договору стає неефективною формою та способом захисту його прав та інтересів, а тому змінює свої позовні вимоги на розірвання договору та відшкодування завданих збитків.

Також вказує, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати поняття «аванс», а не «завдаток», який також не підлягає поверненню, оскільки основний договір не був укладений з вини ОСОБА_1

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

А тому, просить: розірвати Договір про завдаток між власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 29.05.2013 року та зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати завдані йому ОСОБА_4 збитки, пов`язані із розірванням зазначеного Договору.

09.06.2016 року третьою особою із самостійними вимогами ОСОБА_7 подано заяву про зміну предмету позову третьої особи із самостійними вимогами (а.с. 222 том 1), в якій остання вказує, що сума втраченої вигоди за найм за період з 01.06.2013 року по 01.08.2015 року складає 13000 дол. США, що еквівалентно 286910 грн.

Тому просить: стягнути з ОСОБА_1 на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 50000 грн. та моральну шкоду в розмірі 986 грн. 58 коп.; встановити юридичний факт найму домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 разом з родиною.

19.07.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди (а.с. 4-5 том 2), в якій вказує, що на виконання умов Договору завдатку від 29.05.2013 року нею було передано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 49150 дол. США, які були отримані відповідачем як завдаток внаслідок обману так, як останній не мав права продавати домоволодіння та отримувати за нього гроші, оскільки на домоволодіння було накладено дев`ять арештів. Тому відповідач, на підставі ч. 2 ст. 230 ЦПК України, має повернути їй подвійну суму збитків, що складає 98300 дол. США та еквівалентно 2437840 грн.

А тому, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 2437840 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

23.03.2017 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди (а.с. 58-60 том 2), в якій вказує, що на виконання умов Договору завдатку від 29.05.2013 року нею було передано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 49150 дол. США, які були отримані відповідачем як завдаток внаслідок обману так, як останній не мав права продавати домоволодіння та отримувати за нього гроші, оскільки на домоволодіння було накладено дев`ять арештів. Тому відповідач, на підставі ч. 2 ст. 230 ЦПК України, має повернути їй подвійну суму збитків, що складає 98300 дол. США та еквівалентно 2646026 грн.

А тому, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 2646026 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

03.05.2017 року третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_7 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_1 (а.с. 76 том 2), в якій остання крім раніше заявлених вимог просить стягнути з ОСОБА_1 675 грн. 64 коп. відшкодувань власнику за податок на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

03.05.2017 року ОСОБА_8 до суду подану позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди (а.с. 82-83 том 2).

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_8 вказувала, що 29.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 98000 дол. США, який не був виконаний з вини ОСОБА_1 Належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором завдатку призвело б до припинення іпотеки, а також її (третьої особи) зобов`язань за Кредитним договором, що був укладений з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вважає, що належним способом захисту її порушених прав та законного інтересу є спонукання ОСОБА_1 до укладення договору.

А тому просить: спонукати ОСОБА_1 укласти Договір купівлі-продажу домоволодіння житлового будинку з прибудовою та мансардою, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 182,4 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м. за встановленою у договорі завдатку, укладеному із ОСОБА_4 , ціною еквівалентною 98000 дол. США, що станом на 03.05.2017 року складає 2637107 грн. 87 коп. Розгляд справи розпочати спочатку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.06.2017 року позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди.

31.07.2017 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди (а.с. 136-138 том 2), в якій вказує, що на виконання умов Договору завдатку від 29.05.2013 року нею було передано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 49150 дол. США, які були отримані відповідачем як завдаток внаслідок обману так, як останній не мав права продавати домоволодіння та отримувати за нього гроші, оскільки на домоволодіння було накладено дев`ять арештів. Тому відповідач, на підставі ч. 2 ст. 230, ст. 571 ЦПК України, має повернути їй подвійну суму збитків, що складає 98300 дол. США та еквівалентно 2547444 грн.

А тому, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 2547444 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

31.10.2017 року ОСОБА_9 (Іпотекодержателем) до суду подано позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання договору укладеним та стягнення коштів. (а.с. 189-193 том 2, а.с. 1-5 том 4), в якій останній вказує що 29.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 98000 дол. США, який не був виконаний з вини ОСОБА_1 Також вказує, що між сторонами був укладений договір оренди зазначеного домоволодіння.

А тому, просить визнати укладеним Договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами та мансандрою, загальною площею 182,4 кв.м. на земельній ділянці площею 0,0589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 6 між ОСОБА_4 , як Продавцем, та ОСОБА_1 , як Покупцем, за ціною, що еквівалентна 98000 дол. США; стягнути з ОСОБА_4 на його користь в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості Іпотекодаця за кредитним договором 215005 грн. 60 коп., що еквівалентно 8000 дол. США; стягнути з ОСОБА_1 на його користь 2418813 грн., що еквівалентно 90000 дол. США, визнавши при цьому за нею ( ОСОБА_1 ) право власності на даний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розгляд справи розпочати спочатку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 року позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_9 залишено без руху, ОСОБА_9 наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.11.2017 року ОСОБА_9 до суду подано позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання договору укладеним та стягнення коштів. (а.с. 47-50 том 4), в якій останній вказує що 29.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 98000 дол. США, який не був виконаний з вини ОСОБА_1 Також вказує, що між сторонами був укладений договір оренди зазначеного домоволодіння.

А тому, просить визнати укладеним Договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами та мансандрою, загальною площею 182,4 кв.м. на земельній ділянці площею 0,0589 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Сироти ( АДРЕСА_1 ), 6 між ОСОБА_4 , як Продавцем, та ОСОБА_1 , як Покупцем, за ціною, що еквівалентна 98000 дол. США. Розгляд справи розпочати спочатку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2017 року позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання договору укладеним прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди.

21.11.2017 року відповідачем по зустрічному позову ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмету зустрічного позову (а.с. 10-16, 157-162 том 3).

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказує, що між ним та відповідачкою по зустрічному позову ОСОБА_1 був укладений Договір про завдаток, із змісту якого вбачається, що сторони узгодили суму Договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про право власності. Вважає, що сума завдатку НОМЕР_1 дол. США, яка була сплачена ОСОБА_1 не підлягає поверненню, оскільки саме з її вини не був укладений основний Договір. Також вказує, що між стонами був укладений Договір майну житла і ОСОБА_1 зі своєю родиною проживали та проживають у спірному домоволодінні.

А тому просить: визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право вимагати повернення передоплати (завдатку) в повному обсязі у зв`язку з безпідставною відмовою від виконання нею своїх фінансових зобов`язань за Договором завдатку від 29.05.2013 року; визнати дійсним, укладений 19.06.2013 року між ОСОБА_4 , як власником, та ОСОБА_1 , як наймачем, Договір найму (оренди) житлового будинку з прибудовою та мансандрою, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, пров. Радянський (нині АДРЕСА_1 .Сироти), 6, загальною площею 182,4 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м., позначений за планом літерою «А-I, м, с», сарай, позначений за планом літерою «Б», вбиральня, позначена за планом літерою «В», погріб, позначений за планом літерою «Г», огорожа - № 1-2, водоколонка - № 3 та земельна ділянка, площею 589 кв.м. строком на п`ять років за ціною сплати щомісячної суми, еквівалентної 1000 дол. США.

19.02.2018 року відповідачем по зустрічному позову ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмету зустрічного позову (а.с. 157-162 том 3).

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказує, що він навесні 2013 року вирішив здійснити активні дії щодо виконання своїх зобов`язань перед Банком - Іпотекодержателем, шляхом отримання коштів від довготривалої оренди домоволодіння або його оренди із подальшою реалізацією. Для здійснення зазначених дій була залучена агенція нерухомості ПП «АН «Бізнес Квартал». Умови наявного обтяження домоволодіння чітко пояснювались усім орендарям у тому числі відповідачці за зустрічним позовом.

Перемовини щодо умов реалізації трансакції з продажу домоволодіння були тривалими, і 28 травня 2013 року сторони досягли домовленості, що наступного дня - 29 травня 2013 року сторони підписують Договір завдатку, узгодивши суму договору та суму завдатку, а також Договір оренди домоволодіння на тривалий час. При цьому передбачалось, що якщо до закінчення дії Договору оренди відповідачка за зустрічним позовом назбирає суму, яка разом з коштами сплаченими за оренду, складатиме суму еквівалентну 98000 дол. США, то кошти, сплачені за оренду, будуть зараховані у рахунок договору купівлі-продажу. Однак уклавши Договір завдатку та Договір оренди (найму) домоволодіння ОСОБА_1 відмовилася укладати основний договір купівлі-продажу.

Він же, як сумлінна сторона правовідносин, відразу почав невідкладну процедуру реалізації домоволодіння по пров. Радянський, АДРЕСА_1 , 6 АДРЕСА_1 .

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби відразу ж 28.05.2013 року розпочав процедуру реалізації майна. За попередніми оцінками така процедура мала б тривати не більше, як до початку вересня 2013 року, тому було узгоджено п. 5 договору завдатку, про те, що процедура продажу домоволодіння може тривати до 31 серпня 2013 року.

Оскільки на момент укладання договору завдатку у позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 не було всієї суми для сплати за будинковолодіння, то він погодився на укладання Договору з урахуванням цієї обставини, зі свого боку, пояснивши їй, що максимальний строк, який може тривати процедура реалізації майна до 31 серпня 2013 року.

Крім того вказує, що оцінка майна, здійснена у виконавчому провадженні складала 710600 грн., що по курсу НБУ по 7,99 грн. за 1 долар США складало - 88936,17 дол. США, тоді як сторони погодили вчинення договору купівлі-продажу за 98000 дол. США, тобто на 11% вище за ціну оцінки. Однак як з`ясувалось згодом, узгодження умов очікуваної угоди купівлі - продажу за ціною еквівалентною 98000 дол. США було здійснено ОСОБА_1 із умислом не виконувати зазначену умову Договору завдатку, а, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , вселитись у домоволодіння всією родиною без наміру, у подальшому, покинути домоволодіння.

Також вказує, що факт перебування домоволодіння під обтяженнями був добре відомий ОСОБА_1 оскільки представники Іпотекодержателя сумлінно виконували свої обов`язки та регулярно приходили пересвідчуватись у належному стані іпотечного майна, про що складались відповідні акти. До того ж, члени родини ОСОБА_1 знайомились із матеріалами виконавчого провадження та зустрічались із державним виконавцем.

На той час, коли відповідач ОСОБА_4 отримав офіційну згоду від Іпотекодержателя на реалізацію предмету іпотеку у поза аукціонному порядку, ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом, вводячи суд в оману, аргументуючи свою позицію надуманими мотивами, які не мають відповідних доказів, а навпаки, тільки підтверджують неправомірність намірів та дій позивачки по основному позову.

Вказує, що за умовами Договору завдатку ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було сплачено суми еквівалентні 6500 дол. США та 1550 дол. США, які підтверджені умовами Договору та розписками, які не підлягають поверненню, оскільки основний договір не було укладено через несумлінну поведінку ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1-2 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

Тож, вважає, що з урахуванням очевидної безпідставності відмови ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, закріплених Договором завдатку від 29.05.2013 року вона має бути позбавлена права вимагати повернення передоплати (завдатку), яка була нею передана ОСОБА_4

Окрім цього, вказує, що розписка від 18.06.2013 року не має жодного відношення до Договору завдатку і жодним чином не стосується наміру сторін укласти Договір купівлі - продажу домоволодіння, а є підтвердженням прийняття ОСОБА_4 від ОСОБА_1 суми еквівалентної 41100 дол. США без жодного обов`язку, щодо повернення зазначеної суми так, як сума прийнята за зазначеною розпискою є належно отриманою ним оплатою за здачу в найм домоволодіння гр. ОСОБА_1

ОСОБА_1 взятих на себе обов`язків при укладенні Договору завдатку щодо укладення Договору купівлі-продажу будинковолодіння зі сплатою всіх сум його вартості у розмірі, еквівалентному 98000 дол. США не виконала, тому вселилася і проживала увесь час у цьому будинковолодінні виключно як квартиронаймач, уклавши із ним ОСОБА_4 Договір найму вселила всіх своїх рідних до домоволодіння із послідуючою реєстрацією, що вказує на реалізацію сторонами Договору найму домоволодіння.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється Договором найму.

Також вказує, що ОСОБА_1 заздалегідь внесла плату за користування житлом та самостійно з літа 2013 року щомісячно сплачує комунальні послуги, що є конклюдентними діями на реалізацію правовідносин найму житла.

Вважає, що ОСОБА_1 , здійснюючи фактичний найм будинку та проживаючи в ньому з сім`єю протягом більше як чотирьох років не тільки ухиляється від підписання Договору найму, а й здійснює лукаві дії щодо повернення коштів за вже надану їй послугу найму, заявивши позов про стягнення сплачених нею за найм житла сум.

А тому, просить:

- визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право вимагати повернення передоплати (завдатку) в сумі 8050 дол. США в повному обсязі у зв`язку з безпідставною відмовою від виконання нею своїх фінансових зобов`язань за Договором завдатку від 29.05.2013 року;

- визнати дійсним, укладений 19.06.2013 року між ОСОБА_4 , як власником, та ОСОБА_1 , як наймачем, Договір найму (оренди) житлового будинку з прибудовою та мансандрою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , пров. Радянський (нині АДРЕСА_1 .Сироти), 6, загальною площею 182,4 кв.м., житловою площею 149,7 кв.м., позначений за планом літерою «А-I, м, с», сарай, позначений за планом літерою «Б», вбиральня, позначена за планом літерою «В», погріб, позначений за планом літерою «Г», огорожа - № 1-2, водоколонка - № 3 та земельна ділянка, площею 589 кв.м. строком на п`ять років за ціною сплати щомісячної суми, еквівалентної 1000 дол. США.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.03.2018 року залучено до участі в справі правонаступника третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_9 ОСОБА_5 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.05.2018 року закрито підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.01.2019 року позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання договору укладеним залишений без розгляду (а.с. 43-45 том 7).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.02.2019 року позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, моральної шкоди та встановлення юридичного факту найму домоволодіння та проживання в ньому (з усіма уточненнями) та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору залишений без розгляду (а.с. 66-68 том 7). В судових засіданнях позивачка за первісним позовом відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_11 В.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_12 просили відмовити, пославшись на їх безпідставність.

В судових засіданнях представник відповідача по первісному позову позивача по зустрічному позову ОСОБА_4 Макєєв В ОСОБА_13 Ф ОСОБА_13 , він же представник третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 , позовні вимоги по первісному позову ОСОБА_1 не визнав, пояснивши що сплачені позивачкою кошти в загальній сумі 49150 дол. США не підлягають поверненню, оскільки саме нею були порушені умови Договору про завдаток від 29.05.2013 року. Тому просив відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 Зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав та просив його задовольнити, визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право вимагати повернення передоплати (завдатку) в сумі 8050 дол. США в повному обсязі у зв`язку з безпідставною відмовою від виконання нею своїх фінансових зобов`язань за Договором завдатку від 29.05.2013 року. Визнати дійсним, укладений 19.06.2013 року між ОСОБА_4 , як власником, та ОСОБА_1 , як наймачем, Договір найму (оренди) житлового будинку з прибудовою та мансандрою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 6 строком на п`ять років за ціною сплати щомісячної суми, еквівалентної 1000 дол. США.

Заслухавши пояснення позивачки по первісному позову відповідачки по зустрічному позову ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_14 В ОСОБА_15 , пояснення представника відповідача по первісному позову позивача по зустрічному позову ОСОБА_4 ОСОБА_3 , пояснення представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 Макєєва ОСОБА_16 , пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2013 року був укладений Договір завдатку між власником домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з вказаного Договору сторони констатують намір «Продавця» продати домоволодіння (житловий будинок з надвірними спорудами, що належить ОСОБА_4 , розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (земельна ділянка включається до складу домоволодіння), та намір «Покупця» придбати (купити) зазначене домоволодіння на загальних засадах, визначених у цьому Договорі (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2 вказаного Договору на підтвердження намірів, зазначених у п. 1 цього Договору, сторона 2 (Покупець ОСОБА_1 .) передає стороні 1 ( ОСОБА_18 ) грошову суму в розмірі еквівалентному 8000 дол. США.

Покупець передає Продавцеві зазначений у п. 2 цього Договору завдаток у рахунок авансової оплати за домоволодіння. Сторони встановлюють, що вартість домоволодіння складає суму, еквіваленту 98000 дол. США і зазначена сума є сумою Договору купівлі-продажу домоволодіння, який сторони мають намір укласти до 31.08.2013 року (п. 3 Договору).

Укладенням вказаного Договору сторони передбачили укладення Договору щодо продажу домоволодіння до 31.08.2013 року (п. 5 Договору).

Термін дії Договору встановлюється з моменту його підписання і до моменту виконання своїх зобов`язань кожною зі сторін (п. 8 Договору).

Відповідно до п. 9 Договору припинення (закінчення) термін дії даного Договору спричиняє припинення зобов`язань сторін по ньому, але не звільняє сторони договору від відповідальності за його порушення, якщо такі мали місце при виконанні умов даного Договору.

Вказаний Договір про завдаток від 29.05.2013 року був укладений між сторонами у простій письмовій формі і за своєю правовою природою є Договором про наміри на укладення договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 за 98000 дол. США в строк до 31.08.2013 року.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Отже враховуючи, що вищевказаний Договір від 29.05.2013 року не укладений сторонами у формі встановленій для основного договору, що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання йому сили попереднього договору, останній таким не вважається, а є договором про наміри.

Також в судовому засіданні встановлено, що на викання вказаного Договору про завдаток позивачкою по основному позову ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_4 6550 дол. США, про що складено відповідну розписку від 29.05.2013 року (а.с. 8 том 1).

Крім того, 04.06.2013 року позивачкою по основному позову ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_4 1500 дол. США, про що також складено відповідну розписку від 04.06.2013 року (а.с. 9 том 1).

18.06.2013 року позивачкою по основному позову ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_4 41100 дол. США, як завдаток за домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що також складено відповідну розписку від 04.06.2013 року (а.с. 10 том 1).

Всього позивачкою ОСОБА_1 було передано ОСОБА_3 49150 дол. США. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними.

Таким чином зміст вищевказаного Договору та розписок свідчать про наявність між сторонами договірних відносин щодо купівлі-продажу в майбутньому домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , за ціною 98000 дол. США в строк до 31.08.2013 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

З аналізу зазначеної норми матеріального права вбачається, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору, а тому гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми ч. 1 ст. 571 ЦК України.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку, як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком.

За умови відсутності хоча б одного із вищевказаних критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми є не завдатком а авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, у якій зазначено наступне, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Умовами Договору від 29.05.2013 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визначено строк укладення Договору щодо продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до 31.08.2013 року, однак такий договір укладений не був.

Судом встановлено, що в рахунок оплати вартості домоволодіння ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_4 6550 дол. США (розписка від 29.05.2013 року), 1500 дол. США (розписка від 04.06.2013 року), 41100 дол. США (розписка від 18.06.2013 року), а всього 49150 дол. США.

Доводи відповідача ОСОБА_4 , викладені в зустрічній позовній заяві, та доводи його представника про те, що грошові кошти в розмірі 41100 дол. США являються завдатком за найм домоволодіння, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, вони спростовуються і самою розпискою від 18.06.2013 року, з якої не вбачається, що такі кошти були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_1 саме як плата за найм домоволодіння.

А тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що Договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами у справі не був укладений, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, і Договором про завдаток від 29.05.2013 року було передбачено, що Покупець передає Продавцеві зазначений в п. 2 цього Договору завдаток (8000 дол. США) в рахунок авансової оплати за домоволодіння, то передані позивачкою по основному позову ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти за домоволодіння, які передані останньому навіть в більшому розмірі ніж передбачено Договором завдатку, а саме в розмірі 49150 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачці.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 кошти в національній валюті України і еквівалент 49150 дол. США на дань винесення рішення суду складає 1283464 грн. 57 коп., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 саме цієї суми.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України, оскільки за вказаною нормою відшкодування стороні правочину завданих збитків в подвійному розмірі та моральної шкоди є наслідком визнання правочину недійсним з підстав вчинення його під впливом обману. А укладений між сторонами правочин Договір завдатку від 29.05.2013 року недійсним не визнавався і такі позовні вимоги взагалі не заявлялися.

Щодо вимог позивачки по основному позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, то вони, на думку суду, не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, від 31.03.1995 року № 4, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В даному випадку, нормами спеціального законодавства та самим Договором про завдаток від 29.05.2013 року, укладеним між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Крім того, в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 моральна шкода, яка на їх думку заподіяна позивачці відповідачем, не обґрунтована з посиланням на вимоги ст. 23 ЦК України та не підтверджена належними та переконливими доказами. А тому, в цій частині позову ОСОБА_1 слід відмовити.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право вимагати повернення передоплати (завдатку) та визнання дійсним, укладеного 19.06.2013 року між ОСОБА_4 , як власником, та ОСОБА_1 , як наймачем, Договору найму (оренди) житлового будинку з прибудовою та мансандрою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на п`ять років за ціною сплати щомісячної суми, еквівалентної 1000 дол. США, не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, з огляду на засади диспозитивності регулювання цивільно-правових відносин та завдання цивільного судочинства, надаючи оцінку правомірності позовних вимог суд має перевірити на відповідність закону обраний позивачем спосіб захисту прав.

В контексті положень ст. 16 ЦК обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений договором або законом. Втім свобода регулювання цивільних правовідносин обумовлює і можливість застосування судом іншого обраного позивачем способу захисту прав, але за умови що такий спосіб відповідає критерію ефективності та не суперечить закону (ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

В цьому аспекті слід звернути увагу, що спосіб захисту фактично визначається механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Метою застосування способу захисту права є усунення перешкод у здійсненні права (невизнаного, оспореного чи порушеного). Досягненням цієї мети спосіб захисту права вичерпує себе.

Першою вимогою позивач по зустрічному позові просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право вимагати повернення передоплати (завдатку) в сумі 8050 дол. США в повному обсязі у зв`язку із безпідставною відмовою від виконання нею своїх фінансових зобов`язань за договором завдатку від 29.05.2013 року. Натомість правомірність такої вимоги спростовується обставинами, з яких підлягають до задоволення вимоги позивачки по первинному позову, оскільки судом встановлено правомірність права ОСОБА_1 вимагати від ОСОБА_4 повернення здійсненого на його користь позивачем авансового платежу і така вимога задоволена судом. Отже перша вимога відповідача не підлягає до задоволення через її необґрунтованість.

Другою вимогою позивач по зустрічному позову просить визнати дійсним укладений 19.06.2013 року між ним ОСОБА_4 , як власником, і ОСОБА_1 , як наймачем, Договір найму (оренди) житлового будинку з прибудовою та мансандрою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на п`ять років (з 19.06.2013 року по 19.06.2018 року) за ціною сплати щомісячної орендної плати в розмірі, що еквівалентний 1000 дол. США

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 810 ЦК передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі.

Аналіз встановлених судом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, свідчить, що передача ОСОБА_4 права користування домоволодінням на користь ОСОБА_1 мала місце, але такі дії були обумовлені не метою отримання власником такого майна плати від наймача за періодичне користування ним, а були направлені на забезпечення виконання зобов`язань власника як продавця за договором купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти в майбутньому, тобто виступало своєрідною гарантією обов`язку з передачі майна продавцем. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність узгодження сторонами розміру плати за користування домоволодінням ОСОБА_1 , як на період до укладання сторонами договору купівлі-продажу так і на будь-який інший період часу, судом не встановлено. При цьому доводи ОСОБА_4 стосовно того, що отримані ним від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 41000 дол. США є платою за найм домоволодіння є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом розписки від 18.06.2013 року, з якої вбачається що вказані кошти отримані ним як завдаток за домоволодіння.

Варто зауважити, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зобов`язаний був надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що між сторонами був укладений договір найму на вказаних у зустрічному позові умовах, з обумовленням терміну його дії та погодженням всіх суттєвих умов такого правочину. У свою чергу відсутність таких доказів свідчить про відсутність узгодження сторонами таких умов, зокрема щодо платного характеру такого найму та розміру плати, що унеможливлює задоволення вимоги про визнання їх дійсними.

Окремо слід також зауважити, що обраний ОСОБА_4 спосіб захисту його прав та інтересів в частині визнання дійсним договору найму на конкретно визначених умовах, враховуючи характер та зміст таких вимог, унеможливлює часткове задоволення зустрічного позову, оскільки в такому разі втрачається ефективність такого способу захисту. До того ж укладання договору із погодженням лише частини істотних умов суперечитиме ст.ст. 6, 627 ЦК України. За таких обставин друга вимога зустрічного позову також не підлягає до задоволення в повному обсязі.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та моральної шкоди та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право вимагати повернення завдатку та визнання дійсним договору найму.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 6, 15, 16, 23, 207, 230, 509, 526, 530, 570, 571, 627-629, 631, 640, 642, 759, 764, 793, 810 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1283464 грн. 57 коп. (еквівалент 49150 дол. США).

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право вимагати повернення завдатку та визнання дійсним договору найму відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В.М. Скляренко