ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/12876/15-ц

Провадження № 22-ц/818/1681/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В. Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Гуржій І.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року в складі судді Шестака О.І.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 19 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк», який 15 жовтня 2007 року змінив своє найменування на АТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2001/1107/74-001, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 165000 дол. США з розрахунку 13,5 % річних на строк до 18 листопада 2022 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі. 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

3 метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, іпотекодавець ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № б/н від 19 листопада 2007 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14» загальною площею 72,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275 тим же нотаріусом. Право власності підлягає реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське МБТІ».

Позивач вказав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, зокрема, шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані, в зв`язку з чим станом на 10 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 2887579,58 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2412685,01 грн; сума заборгованості за відсотками - 339634,44 грн; пеня - 127216,26 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 3023,22 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 5020,65 грн.

09 лютого 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк». В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року в розмірі 2887579, 58 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», загальною площею 72,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта банк», з реєстрацією в реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське БТІ».

19 серпня 2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова постановлена ухвала про виправлення описки в заочному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року.

30 липня 2018 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволена заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року по справі № 638/12876/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22 жовтня 2018 року позивач ПАТ «Дельта Банк» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 2887579,58 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2412685,01 грн; сума заборгованості за відсотками - 339634,44 грн; пеня - 127216,26 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 3023,22 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках -5020,65 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14» загальною площею 72,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопад 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275, тим же нотаріусом. Право власності підлягає реєстрації у реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське МБТІ». Позивач просив встановити спосіб реалізації іпотечного майна шляхом надання публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством «Дельта банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також наданням публічному акціонерному товариству «Дельта банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право на управління нежитловими приміщеннями 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Всі судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості за кредитним договором №2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 в розмірі 2 887 579 (два мільйони вісімсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 58 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2412685,01 грн.; сума заборгованості за відсотками - 339 634,44 грн.; пеня - 127 216,26 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 3 023,22 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5 020,65 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», загальною площею 72,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16908740 від 04 грудня 2007 року, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», номер запису 56580 в книзі 1, реєстраційний номер 18141453.

Встановлено спосіб реалізації іпотечного майна шляхом надання публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством «Дельта банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також наданням публічному акціонерному товариству «Дельта банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна.

26 січня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу на вищевказане судове рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, оскільки позовну заяву подано неналежним позивачем.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не повідомлялась про час та дату розгляду справи. Сума заборгованості не відповідає реальній, крім того суд вийшов за межі позовних вимог. Вона не отримувала уточнення позовних вимог, заява про уточнення позовних вимог їй не надсилалась. На день ухвалення рішення по цій справі у матеріалах справи було недостатньо доказів, на підставі яких можливо було винести об`єктивне та законне рішення, а наявні у справі докази були недостатньо досліджені та вчинені судом. До участі у справі не залучено її чоловіка, майно на яке звернуто стягнення є спільним майном. ПАТ «Дельта-Банк» проходить ліквідаційну процедуру та не має права за собою визнавати право власності на предмет іпотеки.

Також ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити вчиняти будь-які дії (оформлювати договори купівлі-продажу, дарування застави, іпотеки та інші проводити будь-які реєстраційні дії), накласти арешт на нежитлові приміщення, що знаходяться у АДРЕСА_2 на першому поверсі №1-1 в літ. А-14, загальною площею 72, 1 кв. м. до ухвалення рішення по справі з метою не порушення права власності.

В обґрунтування заяви зазначила, що на сайті «ОЛХ» є об`ява про продаж приміщення, де зазначено власника. 03 серпня 2018 року невідомі озброєні особи проникли до нежитлових приміщень, не дають доступ до приміщень в якому знаходиться обладнання, сейф з грошима, особисті цінні речі. Данні про протиправні дії внесені до ЄРДР.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року.

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року в складі - до ухвалення судового рішення.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зупинено дію заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року до ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 10 хв. 23 квітня 2019 року.

22 квітня 2019 року представником публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - адвокатом Ульяновим Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року - без змін.

Вважає судове рішення законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі повного та всебічного розгляду доказів, зазначає, що посилання відповідача на те, що вона не отримувала судові повідомлення про дату та час судового засідання не відповідають матеріалам справи. 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги до боржників, з витягу з Додатку № 1 вбачається, що публічне акціонерне товариство «Сведбанк», зокрема, передав, а публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року, укладеному з відповідачем, наявність заборгованості безпосередньо не заперечується, вірність зазначеного розрахунку заборгованості не спростовано, доказів погашення заборгованості не надано, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконані.

28 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сорока О.О. подала до суду заяву, в якій просила суд призначити у справі судово - економічну експертизу.

В обгрунтування заявленого клопотання зазначила, що в судовому засіданні була 21 листопада 2018 року лише раз, тому не мала можливості заявити клопотання про призначення судово-економічної експертизи з метою з`ясування вартості кредиту, вірності нарахування пені та інших штрафних санкцій.

28 травня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Сорока О.О. подано до суду заяву про витребування доказів.

В обґрунтування заявленого клопотання вказала, що відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України просить суд витребувати у ПАТ «Дельта Банк» кредитну історію по отриманню кредиту ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу з фінансовими документами про сплату за це приміщення, згідно якого ОСОБА_2 став власником нежитлового приміщення. В позасудовому порядку отримати ці докази не виявляється можливим, позивач посилається на банківську таємницю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», позовні вимоги підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк», який 15 жовтня 2007 року змінив своє найменування на АТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2001/1107/74-001, згідно умовам якого, Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 165 000 дол. США з розрахунку 13,5 % річних на строк до 18 листопада 2022 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З витягу з Додатку № 1 вбачається, що публічне акціонерне товариство «Сведбанк», зокрема, передав, а публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року.

3 метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, іпотекодавець ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № б/н від 19 листопада 2007 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14» загальною площею 72,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275 тим же нотаріусом. Право власності підлягає реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське МБТІ».

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, зокрема, шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані, в зв`язку з чим станом на 10 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 2887579,58 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2412685,01 грн; сума заборгованості за відсотками - 339634,44 грн; пеня - 127216,26 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 3023,22 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 5020,65 грн.

09 лютого 2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року в розмірі 2887579,58 грн звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», загальною площею 72,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта банк», з реєстрацією в реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське БТІ».

19 серпня 2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова постановлена ухвала про виправлення описки в заочному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року.

30 липня 2018 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволена заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року по справі № 638/12876/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22 жовтня 2018 року позивач ПАТ «Дельта Банк» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 887 579, 58 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2412685,01 грн.; сума заборгованості за відсотками - 339634,44 грн.; пеня - 127216,26 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 3023,22 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5020,65 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14» загальною площею 72,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19.11.2007 за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19.11.2007 за №2503275, тим же нотаріусом. Право власності підлягає реєстрації у реєстрі прав власності на нерухоме майно у КП «Харківське МБТІ». Позивач просив встановити спосіб реалізації іпотечного майна шляхом надання публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством «Дельта банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також наданням публічному акціонерному товариству «Дельта банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна. Визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право на управління нежитловими приміщеннями 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Всі судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Відповідно до кредитного договору № 2001/1107/74-001, укладеного 19 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» («Банк»), який 15 жовтня 2007 року змінив своє найменування на АТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 («Позичальник»), Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в вигляді кредиту в розмірі 165000,00 доларів США на строк з 19.11.2007 по 18.11.2017 включно і на умовах, передбачених в цьому договорі, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, і виконати свої зобов`язання в повному обсязі в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 5.1.1 цього договору, позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату комісій, в порядку і строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойок і відшкодування Банку збитків в випадках неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачених цим договором.

Пунктом 8.1 указаного договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. При розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається - 360.

17 червня 2009 року між сторонами укладені Договори про внесення змін та доповнень № 1 та № 2 до кредитного договору №2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року.

22 листопада 2010 року між сторонами укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору №2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року.

В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 1 від 19 листопада 2007 року, за підписом отримувача ОСОБА_1

3 метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року ОСОБА_1 (Іпотекодавець) на підставі іпотечного договору від 19 листопада 2007 року, укладеного з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель), в особі заст. директора Харківської філії Кишинського Ю. Ю. , посвідченого 19 листопада 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 5412, передала в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-4 в літ. «А-14», загальною площею 72,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстром № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275, тим же нотаріусом.

Відповідно до п. 11 зазначеного Іпотечного договору Іпотекодавець набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання повністю або частково, в т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі і штрафи, що передбачені і/або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням і цим Договором, в тому числі в випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

17 червня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», в особі директора Харківського Регіонального Роздрібного Центру Кишинського Ю.Ю., і ОСОБА_1 укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки від 19 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. за реєстровим № 5412, який посвідчено нотаріально 17 червня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., зареєстровано в реєстрі за № 847.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року, вбачається, що ПАТ «Сведбанк», зокрема, передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року, укладеному з ОСОБА_1 .

Таким чином, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) в строк і в порядку, встановлені договором.

Відповідно до cт. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаних змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконані.

Станом на 10 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, становила 2887579,58 грн.: 2412685,01 грн. (110429,60 доларів США) - заборгованість за кредитом; 339634,44 грн. (15545,21 доларів США) - заборгованість за відсотками; 127 216,26 грн. - пеня; 3023,22 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом; 5020,65 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості за відсотками.

Вказана заборгованість за час розгляду справи відповідачем не погашена. Станом на 18 червня 2018 року заборгованість за кредитним договором № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року становить 4014656,84 грн.: 2906014,89 грн. (110429,60 доларів США) - заборгованість за кредитом; 554630,33 грн. (21076,15 доларів США) - заборгованість за відсотками, 554011,62 грн. - пеня.

Вказане підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором кредиту № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року ОСОБА_1 та виписками по особовим рахункам.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням в повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації в порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», в разі порушення основного зобов`язання і/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

В рахунок виконання основного зобов`язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Процедура продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до рішення суду або договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачена ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, в ньому в обов`язковому порядку має зазначатися: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Пунктом 12 Іпотечного договору передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема за рішенням суду.

Суд правильно встановив наявність заборгованості за кредитним договором на підставі наданого банком розрахунку та виписок по особовому рахунку, правильність яких належними та допустимими доказами відповідачем та його представником спростовано не було.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов поданий неналежним відповідачем є безпідставними, оскільки 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги до боржників, з витягу з Додатку № 1 вбачається, що публічне акціонерне товариство «Сведбанк», зокрема, передав, а публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 2001/1107/74-001 від 19 листопада 2007 року.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на порушення судом норм процесуального права, а саме, про те, що вона не була повідомлена належним чином про час та дату розгляду справи, заяву про уточнення позовних вимог не отримувала, остання їй не надсилалась, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Частиною першою ст. 64 ЦПК України встановлено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною третьою ст. 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року по справі № 638/12876/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 14 вересня 2018 року о 15 годині 30 хвилин. (а.с. 241-242 том 2). Представник позивача та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сорока О.О. були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується їх підписами у явочному листі. (а.с. 243 том 2). Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки у судове засідання сторони не з`явились, фіксування судового процесу не здійснювалось. (а.с. 6 том 3).

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2018 року публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» подано заяву про уточнення позовних вимог, у судовому засіданні вирішено питання про її прийняття, яка згідно журналу судового засідання була долучена до матеріалів справи. У зв`язку з неявкою відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 20 листопада 2018 року. (а.с. 15 том 3). Відповідно до супровідного листа, на адресу ОСОБА_1 судом було надіслана заява про уточнення позовних вимог та судова повістка. (а.с. 17 том 3).

У судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 20 листопада 2018 року, відповідач та представник відповідача не з`явились, однак, представник ОСОБА_1 - адвокат Сорока О.О., яка має повноваження на ведення справи в суді, та, відповідно, здійснює від імені особи, яку представляє, а саме ОСОБА_1 , її процесуальні права та обов`язки, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що не заперечує відповідач та представник відповідача, та підтверджується, в тому числі поданою 20 листопада 2018 року заявою адвоката Сорока О.О. про перенесення розгляду справи, зі змісту якої вбачається, що справа призначена на 20 листопада 2018 року о 10-30 годині, просила відкласти розгляд справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, причини неприбуття просить визнати поважною. (а.с. 22 том 3). Разом із цим, підтверджуючих документів на підтвердження поважності причин неприбуття у судове засідання та відкладення розгляду справи, а саме, поганого стану здоров`я до заяви не додала. Крім того, вказані обставини не позбавляли права ОСОБА_1 з`явитися у судове засідання та взяти участь у судовому процесі особисто, про причини своєї неявки в судове засідання ОСОБА_1 суду не повідомила.

Крім того, суд звертає увагу та враховує, що заочне рішення від 09 лютого 2016 року було скасовано судом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, однак, як встановлено вище, відповідач та представник відповідача належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не скористались своїм правом у часті в розгляді справи, в судове засідання не з`явились, тому суд ухвалив повторне заочне рішення від 20 листопада 2018 року.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України ЦПК України встановлено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 вважає за необхідне подати заяву про перегляд заочного рішення від 20 листопада 2018 року є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, пунктом 2 іпотечного договору визначено, що на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-1-4 в літ. «А-14» загальною площею 72,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 19 листопада 2007 року за реєстровим № 5411, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19 листопада 2007 року за № 2503275.

Предмет іпотеки має загальну площу 72,1 кв. м. Інвентаризаційна оцінка предмета іпотеки згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 16646857 від 14 листопада 2007 року, реєстраційний номер № 18141453 становить 969 600 грн.

Згідно з п. 4 іпотечного договору від 19 листопада 2007 року іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки належить йому на праві власності та до укладення договору ні предмет іпотеки, ні будь-яку його частину нікому будь-яким способом не відчужено, не передано в оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах, він не є предметом податкової застави, судового спору і не перебуває під забороною (арештом), треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав та вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України.

Іпотекодавець свідчить, що її чоловік згоден з укладенням цього договору та його умовами. На підтвердження цього чоловік іпотекодавця надав іпотекодержателю письмову заяву про таку згоду.

Отже, з матеріалів справи не вбачається, що спільне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, доказів того, що даний договір був укладений в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Відтак доводи апелянта про те, що до участі у справі не був залучений її чоловік є безпідставними та на обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Відносно посилань в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Дельта-Банк» проходить ліквідаційну процедуру та не має права за собою визнавати право власності на предмет іпотеки, задоволення вимог вкладників та кредиторів здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає наступне.

Статтею 46 частиною 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частина 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що у випадку відкликання банківської ліцензії банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, однак зазначене не вказує на припинення існуючих та чинних зобов`язань контрагентів перед банком, зокрема, обов`язку зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Так, за змістом частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Проте, як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні докази домовленості між позивачем та відповідачем щодо припинення нарахування відсотків за користування кредитом, у зв`язку з введенням процедури ліквідації банку.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За такого з урахуванням конкретних обставин справи колегія суддів вважає за можливе обмежуватись наведеним обґрунтуванням стосовно найбільш суттєвих доводів відповідача.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України є законним і обґрунтованим, і доводами апеляційної скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Питання щодо стягнення судового збору необхідно вирішити відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.п. в п.4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року відповідно до частини 1статті 8 Закону № 3674-VI заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було задоволено, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року в складі - до ухвалення судового рішення.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року залишити без змін, з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 5481 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 5481 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова