КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Київ.

Справа 761/42733/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5867/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року ( у складі судді Піхур О.В., повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири ,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі-позивач 1), ОСОБА_2 (далі-позивач 2) звернулися до Шевченківського районного суду в м. Києві з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2), третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позивачі свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В ніч з 1 на 2 квітня 2017 року, як зазначали позивачі, їх помешкання було затоплено водою мешканцями квартири АДРЕСА_2 , які є відповідачами. Вина відповідачів у скоєному залитті житла була встановлена комісією комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», що підтверджується відповідним актом, в якому зазначено, що ймовірною причиною залиття стало недбале ставлення мешканців кв. 37 до експлуатації сантехнічного обладнання квартири. Позивач обґрунтовував, що вказане залиття, окрім заподіяння матеріальної шкоди, завдало позивачу ОСОБА_1 стрімкого погіршення самопочуття, що призвело до виклику кардіологічної бригади центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва 02.04.2017, яка засвідчила різке погіршення здоров`я позивача ОСОБА_1 в період після залиття квартири. Окрім того, позивач ОСОБА_2 наполягає, що моральна шкода, яка була завдана відповідачами внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , виявилась як в душевних стражданнях через пошкодження майна й небажання відповідачів відшкодовувати завдані збитки, так і в емоційних переживаннях з приводу стрімкого погіршення самопочуття й загострення серцево-судинних захворювань матері позивача ОСОБА_1 , яка маючи захворювання, стенокардію та низку серцево-судинних й ендокринних захворювань, була змушена приймати додаткові дози гіпотензивних лікарських засобів та потребувала невідкладної медичної допомоги.

Тому, позивач 1 просив стягнути з відповідачів солідарно майнову шкоду розміром 5180,00 грн., що складається з грошової суми вартості збитку, завданої залиттям жилої квартири за №33, розміром 4430,00 грн., вартості проведення оцінки вказаного збитку розміром 750,00 грн. та моральну шкоду розміром 3200,00 грн., а загалом - стягнути з відповідачів грошову суму 8380,00 грн.; позивач 2 просив стягнути з відповідачів солідарно майнову шкоду розміром 5180,00 грн., що складається з грошової суми вартості збитку розміром 4430,00 грн., вартості проведення оцінки вказаного збитку розміром 750,00 грн. та моральну шкоду розміром 3200,00 грн., а загалом 8380,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в повному обсязі, позивача ОСОБА_2 - в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, судові витрати покласти на відповідачів.

Зазначили, що погоджуються з рішенням лише в частині відсутності належних (письмових) доказів завдання моральної шкоди позивачеві ОСОБА_2 , тому зняли відповідну позовну вимогу.

В решті вважають рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказували, що рішення прийнято з порушенням строку, передбаченого ЦПК України та ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта з численними помилками. Судом першої інстанції неповністю встановлено обставини, які мають значення для справи, оскільки в позовній заяві зазначено, що завдання шкоди в даному спорі може бути підтверджено поясненнями у суді свідків, яких до суду не викликали. Судом надано неправильну правову оцінку доказам (Акту керуючої компанії і Висновку експерта), що містяться в матеріалах справи, якими встановлено факт залиття квартири. А саме, суд зазначив, що Акт від 13.04.2017 року не містить інформації, передбаченої Додатком 4 до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань ЖКГ №76 від 17 травня 2005 року, має суперечливий характер та не підтверджує факту залиття квартири № 33 мешканцями вище розташованої квартири №37 . Також судом надано неналежну оцінку обставинам, які зазначені в позовній заяві. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шкода позивачам була завдана не з вини відповідачів.

У відзиві представник відповідачів ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо п. 1 апеляційної скарги зазначив,що доводи щодо тривалості розгляду судової справи жодним чином не ставить під сумнів правомірність прийнятого рішення, оскільки дані поняття жодним чином не можуть мати причинно-наслідкового зв`язку. Щодо ж доводів апелянтів на рахунок описок у судовому рішенні, то це знову ж таки жодним чином не стосується правомірності прийнятого судового рішення, питання виправлення описок в судовому рішенні могло бути вирішено судом за окремою заявою і не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Щодо п. 2 апеляційної скарги вказав наступне. Апелянти посилались на те, що суд не викликав свідків для заслуховування їхніх пояснень, однак позивачі не просили суд викликати свідків у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак суд не допустив жодних порушень процесуального законодавства з цих питань. Крім того, провадження у даній справі проводилося у спрощеному порядку без виклику сторін.

Щодо п. 3апеляційної скарги, представник відповідачів посилався на те, щосуд дав належну оцінку Акту керуючої компанії, який не містить жодних підтверджень факту залиття квартири саме з квартири, що знаходиться поверхом вище. У вказаному акті тільки висловлене припущення, що ймовірно залиття сталося з вини відповідачів.

Щодо інформації про відсутність відомостей про проведення ремонтних робіт у будинку, де розташовані квартири позивачів та відповідачів, то також неможливо з даних слів встановити чи було залиття, не кожна несправність у будинку обов`язково усувається силами обслуговуючої організації. І знову ж таки, дана інформація надана компанією - потенційним відповідачем у справі.

Стосовно п. 5 апеляційної скарги. Посилання позивача на «презумпцію вини» не можуть бути взяті до уваги, оскільки в даних відносинах так і достеменно не відомо що стало причиною затоплення, не доказаний причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідачів з пошкодженнями квартири позивачів, акт про залиття складений організацією, яка має зацікавленість щодо результатів розгляду справи. Більше того, даний акт складений так би мовити «за спиною» у відповідачів, про його зміст їм стало відомо уже з позову, останні були позбавлені можливості висловити свої доводи і міркування з приводу затоплення сусідів знизу.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі доводи скарги підтримали. Позивач ОСОБА_2 вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтримав.

Відповідачі та їх представник проти задоволення скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.І ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Судом встановлено, що позивач 1 та позивач 2 є співвласниками ѕ квартири АДРЕСА_1 та ј відповідно. Окрім того, співвласником квартири також є ОСОБА_7 , яка є власницею ј квартири, проте станом на квітень 2017 року в ній не проживала. Даний факт засвідчується свідоцтвом про право власності на житло від 30.01.2007 (а.с. 65) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.06.2009 (а.с. 66).

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Суд також встановив , що в ніч з 1 на 2 квітня 2017 року помешкання позивачів було затоплено водою, чим позивачамбуло завдано майнової шкоди.

Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» 13.04.2017 було складено акт за підписами головного інженера ОСОБА_8 , майстра ОСОБА_9 та слюсаря сантехніка ОСОБА_10 , з якого вбачається що квартира 3-кімнатна знаходиться на четвертому поверсі, загальною площею 55,6 м. кв., будинок 5-поверховий, рік забудови 1960. Також, як зазначено в акті, комісією встановлено, що залиття кв. №33 відбулося з вище розташованої квартири №37, точної причини встановити неможливо, оскільки мешканці вище розташованої квартири при відвідуванні не відчиняли двері. В акті міститься інформація, що ймовірною причиною залиття стало недбале ставлення мешканців кв. №37 до експлуатації сантехнічного обладнання квартири. Обслуговуючою організацією ТОВ «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», як зазначено в акті, після виклику комісії за заявою власниці кв. №33 (Вх. №Б-274 від 03.04.2017) жодних аварійно-відновлювальних робіт на внутрішньобудинкових інженерних мережах не проводилось через відсутність такої потреби. У період залиття з суботи 01.04.2017 на неділю 02.04.2017 атмосферних опадів не спостерігалося. Виходячи з вищевикладеного, комісія дійшла висновку, що причини залиття кв. №33 усунуто мешканцями кв. №37 (а.с. 10).

Оцінивши наданий позивачами вищенаведений акт суд встановив, що позивачі не довели, що залиття їх квартири сталося з вини відповідачів, а тому в задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з огляду на наступне.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 визнала, що під ранок 2 квітня 2019 року до них в квартиру приходили сусіди - позивачі у справі, які повідомили, що їх квартиру заливає. З ними розмовляв її співмешканець, який перекинув таз з водою, проте їй не відомо скільки літрів води вилилось на підлогу і чи могла вона протекти до квартири позивачів. Також відповідачка повідомила, що напередодні в їх квартирі робився ремонт сантехнічного обладнання сантехніком, якого вона викликала для ремонту та який не має жодного відношення до обслуговуючої організації їхнього будинку. Також відповідач пояснила, що вона спускалась до квартири позивачів і бачила в кутку в коридорі мокрі плями на стіні та стелі. Крім того, відповідач повідомила, що коли вона робила ремонт у ванній кімнаті, то майстрами були повністю зашиті гіпсокартоном та закладені плиткою труби гарячого та холодного водопостачання.

Також під час апеляційного розгляду було допитано свідка ОСОБА_11 , яка є сусідкою сторін по справі, яка показала суду, що була в квартирі позивачів напередодні залиття і чула стук з вищерозташованої квартири, який за характером звуків вона розцінила як проведення ремонтних робіт. На наступний день вона зайшла до квартири позивачів ближче до обіду і побачила, що квартира повністю залита водою, а з стелі на кухні просочувалась вода.

Таким чином , апеляційним судом встановлено, що факт залиття квартири позивачів є доведеним, також доведеним є та обставина, що вода в квартиру позивачів потрапила з вищерозташованої квартири.

Відповідачі ні в суді першої інстанції, ні апеляційному суду, визнаючи, що в їх квартирі була розлита вода та був ремонт сантехнічного обладнання , зашиті гіпсокартоном труби, не надали належних та допустимих доказів, що вказані події та проведені роботи не могли призвести до затоплення квартири позивачів, яка розташована поверхом нижче.

Пошкодження в квартирі позивачів були зафіксовані та підтверджені: актом про залиття, показами свідка ОСОБА_11 та наданим позивачами висновком спеціаліста про вартість відновлювальних робіт.

За відсутності доказів, що такі пошкодження в квартирі позивача утворились не внаслідок недбалого ставлення власників вище розташованої квартири до сантехнічного обладнання та поводження з водою, що зобов`язані були доводити відповідачі в силу ч.2 ст. 1166 ЦК України , суд першої інстанції безпідставно в порушення вимог ст. 214 ЦПК України ухвалив рішення про розгляд справи без виклику сторін, оскільки долучені до позовної заяви докази не надавали суду можливості повно встановити дійсні обставини справи та причину залиття. Суд не сприяв повному та всебічному встановленню обставин справи, не роз`яснив учасникам процесу наслідки не подання додаткових доказів, внаслідок чого ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, які призвели до порушення прав учасників процесу та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Посилання суду на не надання позивачами доказів на підтвердження вини відповідачів є формальним підходом до вирішення малозначної справи про відшкодування шкоди, та не бажання суду з`ясувати в ході попереднього судового засідання дійсні обставини залиття, що не можливо було зробити без заслуховування відповідачів з приводу обставин залиття.

Відповідно до ч.4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням того, що утримання сантехнічного обладнання у квартирах, що належать на праві власності громадянам є їх обов`язком,а також враховуючи обставини щодо розлитої води, та враховуючи зношеність будинку 1960 року,(можливість протікання води через стару підлогу та стелю) вина відповідачів у спричиненні залиття, яке мало місце в ніч з 01 на 02 квітня 2017 року,- є доведеною.

Колегією суддів враховується, що відповідачі не довели, що залиття кватири позивачів мало місце не з їх вини, а також враховує ту обставину, що відповідачі не пустили працівників ЖЕК до своєї квартири з метою встановлення дійсної причини залиття, про що вказано в акті.

На підтвердження розміру шкоди, завданої залиттям, позивачі надали висновок про вартість відновлювальних робіт суб`єкта оціночної діяльності , складений ТОВ "МАЛЕАС", оцінювач ОСОБА_12 , відповідно до якого, розмір матеріального збитку завданого внаслідок залиття квартири позивачів становить 8 860 грн. (а.с. 11-63) Також суду надано доказ того, що за проведення вказаного дослідження товариству було сплачено 1500грн. (акт прийому передачі виконаних робіт а.с. 45) Відповідачі на спростування вказаного висновку жодних доказів суду не подали.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе в якості належного доказу розміру, завданої шкоди , прийнятивисновок наданий позивачами, та стягнути з відповідачів на користь кожного з позивачів 5180 грн. у відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені позивачем ОСОБА_1 є також частково обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що внаслідок залиття квартири позивачів, погіршився стан здоров`я ОСОБА_1 , що підтвержується викликом лікаря, а також враховуючи встановлення факту пошкодження майна, що належало в тому числі і цьому позивачеві, те що відповідачі з 2017 року не вживали жодних заходів для відшкодування завданої шкоди, необхідність позивачу докладати додаткових власних зусиль для відновлення пошкодженого майна, обсяг моральних страждань, які позивач зазнала, а також те, що в квартирі позивачів до залиття тривалий час не проводився ремонт, враховуючи засади розумності та справедливості, колегія дійшла висновку, що у відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 500 грн. В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так як, колегією суддів встановлено, що суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, порушив процесуальні норми, які стали причиною ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, та враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 за подачу позову та апеляційної скарги всього сплачено судового збору 2240 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на його користь в рівних частках.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 5180 грн. та у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди - 5180 грн та 2 240 грн. судового збору по 1120 грн. з кожного.

Боржники: ОСОБА_3 , 1939 року народження, зареєстрований: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві 01.08.2002 року; ОСОБА_4 , 1971 року народження, проживає за тією ж адресою.

Стягувачі: ОСОБА_1 , 1951 року народження, проживає: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , 1978 року народження, який проживає там же.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає , крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 30 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.