Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладання шлюбу, про визнання права сумісної власності та поділ спільного сумісного майна, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2018 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладання шлюбу, про визнання права сумісної власності та поділ спільного сумісного майна, який обґрунтований тим, що в січні 2012 року вона познайомилася з відповідачем ОСОБА_3 .

В квітні 2012 року вони вирішили жити однією сім`єю. Оскільки у них не було свого житла, то вони стали жити в квартирі її батьків, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

10 червня 2012 року відповідач зареєстрував своє місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Мешкаючи однією сім`єю, вони відкрили сумісний бізнес, а саме «Салон краси «Елен», що розташували в приміщені яке належало її матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Від цього бізнесу вони мали сумісні доходи.

Вони мешкали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без укладенні шлюбу з квітня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бізнес і бюджет, сплачували комунальні платежі. На теперішній час вона продовжує мешкати за цією адресою, хоча зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

В вересні 2012 року вони сумісно вирішили купити собі окреме житло. За сумісні гроші вони 18.08.2012 року купили квартиру АДРЕСА_3 . Договір купівлі - продажу квартиру був зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 через нотаріуса ОСОБА_6 Г. зробив на неї заповіт.

Після того, як вони купили квартиру, за сумісні гроші стали її облаштовувати, а саме: для зали купили меблеву стінку вартістю 9000 гривень, диван шкіряний з двома кріслами вартістю 29000 гривень, телевізор вартістю 11000 гривень, стіл з стільцями вартістю 14000 гривень, люстра з чеського хрусталю вартістю 8300 гривень, для спальні придбали спальний гарнітур вартістю 25000 гривень, телевізор вартістю 6000 гривень, люстру вартістю 1700 гривень, для другої спальні придбали дитячу спальню вартістю 9000 гривень, люстру 1300 гривень, для кухні придбали гарнітур вартістю 22000 гривень, стіл зі стільцями вартістю 4800 гривень, телевізор вартістю 1500 гривень,кухонний комбайн вартістю 3500 гривень, мультіварку вартістю 1000 гривень, для коридору придбали гарнітур вартістю 7000 гривень, а також купили пральну машину вартістю 4900 гривень, кондиціонер вартістю 4800 гривень та штори для всіх кімнат вартістю 11000 гривень, а усього майна на суму 174800 гривень.

24 лютого 2015 року вона та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

У зв`язку із наведеним, просила суд ухвалити рішення яким встановити факт її проживання однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_3 без укладення шлюбу з квітня 2012 року.

Визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати право спільної сумісної власності за нею та ОСОБА_3 на меблеву стінку вартістю 9000 гривень, диван шкіряний з двома кріслами вартістю 29000 гривень, телевізор вартістю 11000 гривень, стіл з стільцями вартістю 14000 гривень, люстра з чеського кришталю вартістю 8300 гривень, для спальні придбали спальний гарнітур вартістю 25000 гривень, телевізор вартістю 6000 гривень, люстру вартістю 1700 гривень, для другої спальні придбали дитячу спальню вартістю 9000 гривень, люстру 1300 гривень, для кухні придбали гарнітур вартістю 22000 гривень, стіл зі стільцями вартістю 4800 гривень, телевізор вартістю 1500 гривень,кухонний комбайн вартістю 3500 гривень, мультіварку вартістю 1000 гривень, для коридору придбали гарнітур вартістю 7000 гривень, а також купили пральну машину вартістю 4900 гривень, кондиціонер вартістю 4800 гривень та штори для всіх кімнат вартістю 11000 гривень, а усього майна на суму 174800 гривень.

Визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за нею право власності на спальний гарнітур вартістю 25000 гривень, телевізор вартістю 6000 гривень, люстру вартістю 1700 гривень, кухонний комбайн вартістю 3500 гривень, мультіварку вартістю 1000 гривень, пральну машину вартістю 4900 гривень, дитячу спальню вартістю 9000 гривень, а усього майна на суму 51100 гривень.

Стягнути на її користь з ОСОБА_3 різницю в вартості сумісного майна у сумі 36300 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач зазначила, що із відповідачем вони стали проживати спільно саме з квітня 2012 року. Спочатку вони проживали у будинку її батьків, оскільки відповідачу не було де жити. Згодом у 2012 році вони придбали квартиру АДРЕСА_3 . Квартиру вони придбали за 50 000 доларів США. Вона сплатила 8000 доларів США, а відповідач 42000 доларів США. Тобто вказана квартира та речі в квартиру були придбані за спільні кошти у 2012 році.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та відповідач зазначив, що із позивачем він познайомився наприкінці 2011 року. Оскільки він залишився без роботи позивачка запропонувала йому відкрити перукарню, він погодився. Оскільки з ОСОБА_1 у нього були дружні відносини вона запропонувала йому пожити разом із нею за по АДРЕСА_4 Іскра. Він винаймав у неї кімнату та сплачував кошти за комунальні послуги. Квартиру, меблі та побутову техніку він придбав за власні кошти, які залишилися після поділу майна с колишньою дружиною ОСОБА_7

25.01.2019 року відповідачем надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначено, що він не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 з наступних підстав.

До квітня 2012 року він знаходився у шлюбі з ОСОБА_7 (рішення від 20.04.2012). У зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу, фактично залишившись без житла, у квітні 2012 року він став знімати кімнату у трьох кімнатній квартирі АДРЕСА_5 яка належить ОСОБА_5 . В цій же квартирі проживала і позивачка. У зв`язку із тим, що відповідач проживав у зазначеній квартирі як квартирант то він відповідно користувався кухнею та ванною кімнатою, однак у зазначений проміжок часу він мав свій бюджет та самостійно сплачував платню саме за оренду кімнати.

28.04.2012 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду було прийняте рішення про поділ спільного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Після поділу майна у ОСОБА_3 залишилась значна сума особистих коштів та особиста нерухомість.

У зв`язку із тим, що у власника квартири є вільне підвальне приміщення, він вирішив зайнятись перукарським бізнесом, відкривши в зазначеному приміщенні «Салон краси «Елен». За свої особисті кошти він зробив у зазначеному приміщенні ремонт та купив перукарське обладнання. До зазначеного бізнесу позивачка ніякого відношення не мала. У зв`язку із відсутністю працівників, збитковістю перукарні та тим, що відповідачу не вдалось отримати дозвіл на роботу перукарні за зазначеною адресою, перукарня була закрита приблизно у початку серпня 2012 р.

В середині серпня 2012 року відповідач у власному приміщенні за свої особисті кошти відкрив перукарню « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою АДРЕСА_6 (К. Маркса) що підтверджується узгодженням № 11 від 10.08.2012 р., а 18 серпня 2012 року за свої власні кошти придбав квартиру АДРЕСА_7 . Дохід від підприємницької діяльності перукарні у третьому кварталі 2012 року склав 7000 грн.

Впродовж вересня-жовтня відповідач продовжуючи витрачати власні кошти придбав у своє житло меблі та побутову техніку.

У наданих до позовної заяви документах позивачка не надала жодного доказу про те, що вона проживала із відповідачем однією сім`єю без укладення шлюбу.

Крім того, зазначив, що позивачка не надала будь яких доказів того, що спірне майно було придбано за рахунок коштів, отриманих завдяки спільній праці або індивідуальним трудовим зусиллям, унаслідок яких вона з відповідачем одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що з 2011 року її донька ОСОБА_1 . почала зустрічатися із ОСОБА_3 . В квітні 2012 року ОСОБА_3 переїхав жити до них у квартиру оскільки йому не було де жити, а самі вони поїхали проживати у іншій населений пункт. Гроші за проживання вони з ОСОБА_3 не брали. Відповідач проживав в одній кімнаті з її донькою. Гроші у ОСОБА_1 зберігалися на картці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що з відповідачем вона знайома з 2011 року. В 2012 році ОСОБА_3 почав проживати з її сестрою ОСОБА_1 Всі свята вони завжди святкували разом, їздили на дачу та спільно проводили час. В вересні 2012 року придбали квартиру, а згодом меблі та побутову техніку у квартиру. За які кошти все це куплялося вона не знає. ЇЇ сестра працювала у власному магазині до 2010 року, коли його закрили - в іншому магазині. Після того як ОСОБА_3 переїхав жити до її сестри вони відкрили перукарню.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серія: НОМЕР_1 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 24 лютого 2015 року, 24 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб (а.с. 8).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с. 9-10).

Згідно із записами в домовій книзі на квартиру АДРЕСА_5 , позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 були зареєстровані зі цією адресою, при цьому відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований з 20.06.2012 року. (а.с. 23-27).

Відповідно до довідки виданої Слов`янською міською радою № 70/01-2 від 27 серпня 2018 року, за адресою АДРЕСА_8 зареєстровані: ОСОБА_1 з 25.03.2014 року та ОСОБА_3 з 11.09.2012 року (а.с. 28).

Крім того, як видно з заповіту від 09 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г., ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 (а.с.103).

Даний заповіт ОСОБА_3 був скасований згідно з його заявою від 19 червня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г.(а.с. 104).

Вказані письмові докази в сукупності з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків дають суду підстави для висновку про те, що факт спільного проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 з квітня 2012 року по день укладення шлюбу, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому, ствердження відповідача, що був лише наймачем кімнати в квартирі, що належить родині позивача, судом до уваги не приймається, як таке, що не підтверджено в судовому засіданні жодним належним та допустимим доказом.

Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс1, а також Верховним судом в складі Касаційного цивільного Суду в постанові від 21 лютого 2019 року (справа № 522/4152/15-ц провадження № 61-24264св18), від 13 лютого 2019 року (справа № 347/1292/16-ц провадження № 61-12252св18) від 30 січня 2019 року (справа № 360/2244/15-ц, провадження № 61-18548св18).

Суд не приймає до уваги через критичне до них ставлення, пояснення відповідача, надані в судовому засіданні про те, що вони з позивачкою проживати однією сім`єю почали після укладення шлюбу, оскільки вказані пояснення спростовуються іншими доказами у справі, зокрема домовою книгою та поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з урахуванням показань свідків, суд доходить висновку, що у період з квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали разом спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом за адресою: АДРЕСА_8 , проводили разом дозвілля, вели спільне господарство. А отже, у розумінні ст. 3 СК України, між сторонами у справі у заявлений період був зв`язок, який мав всі ознаки сімейного, і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У цей період жоден зі сторін не перебував у зареєстрованому шлюбі.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу з квітня 2012 року 23 лютого 2015 року.

Під час спільного проживання відповідачем була придбана квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4426 та довідкою КП «БТІ» № 2857-4/0.45/01 від 21.09.2019 року.

Крім того, відповідачем було придбано рухоме майно.

Так, згідно з договором № 240512/001 від 24 травня 2012 року ОСОБА_3 придбав у ПП ОСОБА_9 перукарське обладнання на загальну суму 14350 грн. (а.с. 56).

Відповідно до договору-замовлення № 446, 27 серпня 2012 року ОСОБА_3 придбав дитячі меблі загальною вартістю 15600,00 грн. (а.с.59), та сплатив передоплату в розмірі 4890,00 грн., що підтверджується товарним чеком № 0019026 від 27 серпня 2012 року (а.с. 60).

Відповідно до договору-замовлення № 445, 27 серпня 2012 року ОСОБА_3 придбав кухонні меблі загальною вартістю 20140,00 грн. (а.с.61) та вніс передоплату 10500,00 грн., що підтверджується товарним чеком № 0019027 від 27 серпня 2012 року (а.с. 62).

Відповідно до договору-замовлення № 447, 27 серпня 2012 року ОСОБА_3 придбав у мийку загальною вартістю 810,00 грн. (а.с.63) та сплатив 810,00 грн. за замовлення, що підтверджується товарним чеком № 00447 (а.с. 64).

Відповідно до товарного чеку № СЛ013117 від 01 вересня 2012 року, ОСОБА_3 придбав пральну машинку вартістю 2861,00 грн.

Відповідно до накладної №6-06/20212-10 06 жовтня 2012 року ОСОБА_3 придбав побутову техніку та меблі загальною вартістю 9000,00 грн.

Відповідно до копій товарних чеків № И-00008444 від 30 серпня 2012 року, № И-00009121 від 24 вересня 2012 року, № И-00008470 від 27 серпня 2012 року, № И-00008470 від 05 вересня 2012 року, № И-00008669 від 05 вересня 2012 року, № И-00008726 від 22 жовтня 2012 року, № И-00008542 від 30 серпня 2012 року, ОСОБА_3 придбав меблів на загальну суму 68544,00 грн. (а.с. 65-70).

Відповідно до накладної № 2805/01 від 28 травня 2012 року ОСОБА_3 придбав у ПП ОСОБА_9 перукарське обладнання на загальну суму 10915 грн. (а.с. 78).

Наявність та вартість іншого майна, визначеного позивачем в позовній заяві відповідач не заперечує.

Вирішуючи питання щодо можливості визнання вказаного позивачем майна спільною власністю подружжя та проведення його розподілу, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був розірваний (а.с. 53).

Також, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2012 року було проведено розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Так, рішенням суду ОСОБА_3 було виділено в натурі та визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0645 га, розташованої на території Рубцовської сільської ради Краснолиманського району, з будівлями, загальною вартістю 400000 грн., автомобіль Mercedes-Benz, модель ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 360000 грн., автомобіль Газель, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 24000 грн., гараж № НОМЕР_4 , в гаражному кооперативі «Елочка», вартістю 8000 грн., вклад у сумі 14005,39 грн. доларів США, що зберігається у ПАТ КБ «Приватбанк», 50% статутного фонду ТОВ «Обсидіан», що складає 30750 грн., 178000 доларів США, що зберігаються в індивідуальному сейфі на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 54-55).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності та справедливості, СК України містить винятки із загального правила, зокрема, у статті 62 цього Кодексу.

На майно, набуте чоловіком та жінкою, які не перебувають у шлюбі між собою або з іншою особою, під час спільного проживання однією сім`єю також поширюється режим спільного сумісного майна подружжя та положення глави 8 СК України, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (стаття 74 СК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Статтею 57 СК України визначений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, це майно, набуте нею, ним до шлюбу ; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В судовому засіданні встановлено, до укладення шлюбу з позивачкою відповідач ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку, площею 0,0645 га, розташованої на території Рубцовської сільської ради Краснолиманського району, з будівлями, загальною вартістю 400000 грн., автомобіль Mercedes-Benz, модель ML 350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 360000 грн., автомобіль Газель, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 24000 грн., гараж № НОМЕР_4 , в гаражному кооперативі «Елочка», вартістю 8000 грн., вклад у сумі 14005,39 грн. доларів США, що зберігається у ПАТ КБ «Приватбанк», 50% статутного фонду ТОВ «Обсидіан», що складає 30750 грн., 178000 доларів США, що зберігаються в індивідуальному сейфі на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується рішенням суду про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Аналізуючи вищенаведене, суд приймає до уваги, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_8 , була придбана відповідачем через чотири місяці після розподілу майна з колишньою дружиною, за ціною значно меншою ніж у нього залишилося у власності грошей, що підтверджує ту обставину, що спірна квартира була придбана за кошти, які залишилися у відповідача після поділу майна з колишньою дружиною.

Так само меблі та побутову техніку відповідачем ОСОБА_3 було придбано відразу після купівлі квартири, на кошти які він отримав від поділу майна з колишньою дружиною, що підтверджують численні товарні чеки з яких вбачається, що покупцем товарів був саме відповідач ОСОБА_3 .

Таким чином, приймаючи до уваги, що квартира АДРЕСА_3 не була спільною власністю подружжя, оскільки відповідач ОСОБА_3 була придбана ним на кошти які залишилися у нього після поділу майна з колишньою дружиною, тому суд доходить до висновку, що спірна квартира є особистою власністю відповідача ОСОБА_3 як майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Підсумовуючи викладене, слід дійти до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_3 , меблів та побутової техніки, задоволенню не підлягають, оскільки, не зважаючи на те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент придбання квартири 18 серпня 2012 року, ОСОБА_3 придбав квартиру за гроші, які є його особистою власністю і ця обставина позивачкою під час судового розгляду спростована не була.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, як видно з матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 сплачено згідно з оригіналами квитанцій судовий збір на загальну суму 1409,60 гривень.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме 50% від заявлених вимог, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на її користь підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі - 704,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись, ст.ст. 15, 16, 25, 328, 368, 392, 405 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70,71, 74 СК України, ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 4, 14, 81, 259, 263 265, 273, 315 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладання шлюбу, про визнання права сумісної власності та поділ спільного сумісного майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без укладення шлюбу з квітня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на оплату судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 04 жовтня 2019 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко