ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5808/19 Справа № 209/2306/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальова А. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "ВТБ Банк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства "ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року акціонерне товариство "ВТБ Банк" (далі АТ "ВТБ Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що 02 грудня 2013 року між ПАТ «ВТБ БАНК» (правонаступником якого є АТ «ВТБ БАНК») та ПП «ПЛАЗМА» укладено кредитний договір №82.18/13-М545. Відповідно до п.1.1. кредитного договору предметом кредитного договору є надання банком позичальнику грошових коштів (кредиту) в розмірі 120.000 грн.

Зазначали, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, 02 грудня 2013 року укладено договір поруки №82.18/13-ДП між ПАТ «ВТБ БАНК» та фізичною особою - ОСОБА_1 як поручителем. Відповідно до умов договору поруки, поручитель ОСОБА_1 поручається перед банком за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких, встановлюються кредитним договором 82.18/13-М545 від 02 грудня 2013 року.

Посилаючись на невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 82.18/13-М545 від 02 грудня 2013 року банк просив суд стягнути з відповідача, як з поручителя, заборгованість станом на 26 серпня 2016 року 126.028 грн.82 коп., з них борг за кредитом, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту - 86.389 грн.13 коп.; борг за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення процентів - 22.104 грн.20 коп.; пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу - 17.535 грн.49 коп. та судові витрати в розмірі 1.890 грн.43 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року в задоволенні позовної заяви АТ "ВТБ Банк" відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "ВТБ Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував п.5.1 договору поруки №82.18/13-ДП від 02 грудня 2013 року, укладеного між АТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 . згідно з яким передбачено, що договір набирає чинності від дати його підписання і діє до 01 грудня 2020 року включно або до припинення забезпеченого зобов`язання.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 1 ст.19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності (крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем), та у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII - 15 грудня 2017 року до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення підсудності господарському суду щодо розгляду відповідної справи.

Така правова позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 26 липня 2018 року пред`явлено позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості як до поручителя за договором поруки №82.18/13-ДП від 02 грудня 2013 року. Вказаний договір поруки укладено сторонами для забезпечення виконання кредитного договору від 02 грудня 2013 року №82.18/13-М545.

З матеріалів справи також вбачається, що кредитний договір №82.18/13-М545 від 02 грудня 2013 року укладено між ПАТ "ВТБ Банк" та приватним підприємством "Плазма", цільове використання кредиту - здійснення господарської діяльності та здійснення сплати комісійної винагороди за надання кредиту за цим договором.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що спір у даній справі виник з виконання правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).

На підставі викладеного, у даному конкретному випадку провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Враховуючи, що рішення не узгоджується з даними, отриманими апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із наступним закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,377,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "ВТБ Банк" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року скасувати та провадження по справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.