ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3105/19 Справа № 183/731/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областінадійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності задовольнити частково:

- визнати факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_3 , 1957 р.н., у період з 11 грудня 2010 року по 26 грудня 2017 року;

- визнати спільною сумісною власністю майно набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбних відносин у період з 01 листопада 2010 року по 26 грудня 2017 року, а саме: автомобіль, універсал класу - В, номер державного знаку: НОМЕР_1 , марка HYUNDAI, модель SANTAFE, VIN код НОМЕР_2 .

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про його смерть (а.с. 129 т. 1).

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Баки О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , повідомивши про наявність спадкоємця за законом - ОСОБА_2 (а.с. 10 т.1).

Копією паспорта померлого ОСОБА_3 стверджується, що спадкодавець на момент смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 9), ОСОБА_1 в період з 07.08.2014 року по 05.01.2018 року була зареєстрована в АДРЕСА_2 , про що свідчить відмітка у її паспорті (а.с. 6,7 т. 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо, сформованої 12.02.2018 року, ОСОБА_3 являвся власником наступного нерухомого майна:

-Земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 , площею 0,5 га, розташованої в с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-Земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 2,92 га, розташованої на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-Житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 ;

-Земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_5 , площею 0,35 га, розташованої в АДРЕСА_2 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

-Земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 0,25 га, розташованої в АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-Нежилого приміщення (приміщення корівника № 1 МТФ № 1 «А» , загальною площею 1057,5 кв.м., льох «Б»), розташованого в АДРЕСА_4 ;

-Квартири, розташованої в АДРЕСА_1 ;

-Гаражу АДРЕСА_5 (а.с. 45-48 т.1).

На підтвердження підстав набуття права власності на зазначене вище нерухоме майно відповідачем подано:

-Договір купівлі-продажу нежилого приміщення (приміщення корівника № 1 МТФ № 1 «А», загальною площею 1057,5 кв.м., льох «Б»), розташованого в АДРЕСА_4, укладеного між НВПП «Юнікс» та ОСОБА_3 , посвідченого 27 червня 2003 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1475 (а.с. 32 т. 1);

-Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за АДРЕСА_2 , виданого 22.07.1988 року Новомосковською районною радою, на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської районної ради № 374 від 18.11.1987 року (а.с. 134 т. 1);

-Рішення Знаменівської сільської ради від 26 грудня 2013 року № 17-18/VI, у відповідності до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,35 га в АДРЕСА_2 (а.с. 135 т. 1);

-Рішення Знаменівської сільської ради від 26 грудня 2013 року № 16-18/VI, у відповідності до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га в АДРЕСА_2 (а.с. 136 т. 1);

-Свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 24.04.2012 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Куліш Ю.О., у відповідності до якого ОСОБА_3 являється спадкоємцем майно померлої ОСОБА_4 , спадщина складається з гаражу АДРЕСА_5 (а.с. 137 т. 1).

Крім того, ОСОБА_3 був власником автомобіля марки універсал класу В, номер державного знаку НОМЕР_1 , марки HYUNDAI, модель SANTAFE, код НОМЕР_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у відповідності до якого право власності на автомобіль було зареєстроване за спадкодавцем на підставі довідки-рахунку від 13.10.2012 року (а.с. 153 т. 1).

Зазначені докази, в розумінні ст.77-80 ЦПК України, визнаються судом належними, допустимим, достовірним та достатніми, на підставі зазначених доказів встановлено наявність переліченого спадкового майна, яке набуте спадкодавцем ОСОБА_3 за життя.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 не перебував у шлюбі з будь-якою особою, а рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2008 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с. 14 т.1).

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України, на яку позивач посилається, як на підставу свого позову, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що зазначена норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа № 6-97цс11.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні вищенаведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

В даному випадку житловий будинок за АДРЕСА_2 є приватною власністю ОСОБА_3 , однак право власності на зазначене майно набуте ним в період, коли він перебував у шлюбі зі ОСОБА_5 .

Право власності на нежиле приміщення площею 1057, 5 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_4 , також набуте спадкодавцем в 2003 році на підставі відповідного договору купівлі-продажу, в період перебування ОСОБА_3 у шлюбі з іншою особою.

Гараж АДРЕСА_5 , а також квартира в АДРЕСА_1 , являються майном ОСОБА_3 , одержаним ним в порядку спадкування.

Земельні ділянки: кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 2,92 га, що розташована на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_5 , площею 0,35 га, розташована в АДРЕСА_2 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 0,25 га, розташована в АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, одержані спадкодавцем із земель державної чи комунальної власності, в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, аналіз поданих доказів свідчить про те, що перелічене вище нерухоме майно не може бути віднесене судом до об`єктів спільної сумісної власності, таке майно, в розумінні ст. 57 СК України, являється особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки право власності на нього набуте у шлюбі з іншою особою, або одержане, в порядку спадкування, або набуте в межах норм безоплатної приватизації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на момент смерті ОСОБА_3 проживали, як чоловік та жінка,оскільки позивач була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , з 7.08.2014 року по 05.01.2018 р., однак в даному випадку встановлення факту проживання не створює для позивача наслідків для спадкування спадщини ОСОБА_3 , оскільки відповідно до ст.1264 ЦК України,законодавчо закріплене право спадкоємців четвертої черги за законом на спадкування спадщини особи,з якою спадкоємець прожив не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції у своєму рішенні не було надано правову оцінку документам, які підтверджують, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю понад 7 років, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки позивачкою не доведено належними доказами, що саме з 11 грудня 2010 року по 26 грудня 2017 року вона з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

А тому, посилання ОСОБА_1 на спільне проживання з ОСОБА_3 є недостатніми для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Отже, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 11 грудня 2010 року по 26 грудня 2017 року.

Акт, складений депутатом Знаменівської сільської ради Квашенко Р.А. в якому зазначено період проживання ОСОБА_1 за адресою ОСОБА_3 та ведення з ним спільного господарства, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки обставини, вказані у акті повинні бути підтверджені й іншими належними та допустимими доказами.

Докази, на які посилається позивач, а саме: фотографії на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , свідчать лише про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу, але не може доводити факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та інше.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що нею надано достатньо належних доказів та аргументів, які підтверджують, що на час придбання автомобіля вона проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбних відносин та за спільні кошти було придбано автомобіль марки універсал класу В, номер державного знаку НОМЕР_1 , марки HYUNDAI, модель SANTAFE, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача фінансових збережень, доходів, особистого рухомого чи нерухомого майна, яке було продано нею з метою вкладання коштів у придбання майна разом з ОСОБА_3

Крім того, покази свідків не можна вважати належними, об`єктивними та допустимими доказами для встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю в період придбання спірного майна.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городни