Справа № 344/6130/17
Провадження № 22-ц/4808/658/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю: представника апелянта Рокетської С.В., представника відповідача ОСОБА_1 .Т.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2019 року, ухвалене суддею Бабій О.М.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2012 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 2100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 42 099 гривень 75 копійок, з яких: 2352 гривень 33 копійки заборгованість за кредитом, 33 438 гривень 70 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3827 гривень 78 копійок пеня, 500 штраф (фіксована частина), 1980 гривень 94 копійок штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обгрунтував тим, що хоча клопотання представника відповідача про застосування позовної давності є обґрунтованим, однак у задоволенні позову суд відмовив за необгрунтованістю, недоведеністю факту отримання/перерахування кредитних коштів, необґруністю суми нарахованих відсотків та пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт у скарзі зазначає, що суд не повній мірі встановив дійсні обставини справи, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази, відповідач не заперечував проти укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не надав належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог Банку, зустрічних позовних вимог не заявляв. Тому, на думку апелянта, суд немотивовано відхилив надані позивачем докази. Також апелянт вказує, що договір, укладений з відповідачем, є договором приєднання та публічним договором, є дійсним з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц. Судом порушено норму ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника відповідача, яка доводи апеляційної скарги заперечила, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір (через підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку), відповідно до якого відповідачу наданий кредит у розмірі 2100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7).

ОСОБА_2 користувався платіжною карткою, знімав кошти, а також частково погашав заборгованість по кредиту.

Відповідно до наданого банком розрахунку (а.с. 4-5), відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього на 31.03.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 42099 гривень 75 копійок, яка складається з наступного: 2352 гривень 33 копійки заборгованість за кредитом, 33 438 гривень 70 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3827 гривень 78 копійок пеня, 500 штраф (фіксована частина), 1980 гривень 94 копійок штраф (процентна складова).

Представник відповідача в засіданні суду першої інстанції, як зазначено у оскарженому рішенні суду, не заперечувала факту укладення кредитного договору та вищезазначеної заборгованості за кредитним договором, зазначила тільки, що жодного платежу на погашення кредиту 12.06.2014 році відповідач не здійснював, оскільки фізично не міг цього зробити внаслідок хвороби. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність, оскільки позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

Верховний суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №755/2720/16-ц висловив правову позицію, яка полягає в тому, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Отже, вказане свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, надання кредиту та часткову сплату кредиту відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що кредитний договір між сторонами був фактично укладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові у зв`язку з необгрунтованістю, недоведеністю факту отримання/перерахування кредитних коштів, необґруністю суми нарахованих відсотків та пені.

Разом з тим, суд першої інстанції повинен був встановити, що позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом і представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 24.12.2012 року.

Згідно довідки позивача термін дії карки встановлено до березня 2016 року (а.с. 84).

Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позичальник сплачує обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (а.с.7).

Отже, договором встановлено щомісячні платежі, тому строк позовної давності слід рахувати щодо кожного щомісячного платежу окремо, а не від закінчення строку дії карки, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що остання сплата заборгованості за кредитним договором від 24.12.2012 року здійснена відповідачем 25.02.2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.85). Останнє користування карткою з метою зняття кредитних коштів відповідач здійснив 05.03.2013 року, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 75).

З позовом до суду банк звернувся лише у травні 2017 року, пропустивши загальний строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 12 червня 2014 року з рахунку боржника 72,22 гривні (а.с.77) не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову у позові за необгрунтованістю, тоді як у позові необхідно відмовити за спливом позовної давності, тому відповідно до ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення необхідно скасувати та ухвалити нове.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24. 12. 2012 року відмовити за спливом позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта