ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/9822/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт», про визнання незаконним рішення, за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Проскурняк І.Г.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт», про визнання незаконним рішення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він на підставі договору дарування від 27 жовтня 2004 року №4-2887 є власником нежитлового приміщення (трансформаторної) літ. «Е», площею 50,80 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка орієнтованою площею 0,0150 га, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення, належить до земель комунальної власності Чернівецької міської ради.

Трансформаторна станція літ. «Е» розташована на земельній ділянці, яка надана рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06 липня 1999 року №475/14 ВАТ «ЧОЗТВП «Холодпродконтракт», правонаступником якого є товариство з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт», у постійне користування для виробничих потреб. На підставі цього рішення 17 січня 2000 року ВАТ «ЧОЗТВП «Холодпродконтракт» видано державний акт на право постійного користування землею. При цьому зазначеній земельній

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/415/19 Категорія

ділянці присвоєно іншу поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Вважає, що у зв`язку з набуттям права власності на нежитлове приміщення за правилами ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України набув право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля трансформаторної, та частиною ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

У квітні 2018 року він звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про вилучення у встановленому законом порядку в товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» зазначеної земельної ділянки та передачі йому в користування на підставі договору оренди.

Рішенням 57 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 липня 2018 року (п.п. 58, 58.1.) у задоволенні заяви відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди ТДВ « ОСОБА_3 » на вилучення цієї ділянки.

Просив визнати незаконними п.п. 58., 58.1. рішення 57 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 липня 2018 року в частині відмови у вилученні земельної ділянки орієнтованою площею 0,0150 га у товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» та наданні йому цієї земельної ділянки в оренду;

зобов`язати Чернівецьку міську раду вирішити в судовому порядку питання про припинення права користування товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» земельною ділянкою орієнтованою площею 0,0150 га, на якій знаходиться належне йому нежитлове приміщення (трансформаторної) літ. «Е» та вилучення цієї земельної ділянки у товариства. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконними п.58., п.58.1. рішення 57 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 липня 2018 року № 1323 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 у вилученні земельної ділянки орієнтованою площею 0,0150 га у товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» та надання цієї земельної ділянки ОСОБА_5 в оренду.

Зобов`язано Чернівецьку міську раду вирішити питання про припинення права користування товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» тією частиною земельної ділянки, на якій знаходиться належне ОСОБА_5 нежитлове приміщення (трансформаторна) літ. «Е» по АДРЕСА_1 , та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування цього приміщення, шляхом вилучення цих ділянок у судовому порядку.

На вказане рішення суду товариство з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що примусове вилучення земельної ділянки в суб`єкта постійного користування можливе лише в інтересах суспільства, для інших потреб земельна ділянка може вилучатися лише за згодою користувача, а тому за відсутності його згоди на вилучення земельної ділянки оскаржуване рішення міської ради вважає законним і обґрунтованим.

Разом з тим, позивач відповідно до вимог ч. 10 ст. 149 Земельного кодексу України не звертався до суду для вирішення вказаного питання.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст. 120 Земельного кодексу України, 377 ЦК України. Так, перехід права на земельну ділянку в зв`язку із набуттям права власності на будівлю чи споруду регулюється тими нормами права, що були чинні на момент набуття права власності на таку споруду. Позивач набув у власність нежитлове приміщення 24.10.2004 року. На момент виникнення у позивача права власності на споруду право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Водночас судом застосовано положення ст. 141 Земельного кодексу України, які набули чинності після того, як позивач набув право власності на нежитлове приміщення, і зворотної сили не мають та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також звертає увагу, що земельна ділянка, яку позивач просить надати йому у користування, не сформована, відповідно вона не стала об`єктом цивільних прав.

Просить скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Поляк М.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позов про визнання незаконними пунктів рішення Чернівецької міської ради про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 у вилученні земельної ділянки у ТДВ «Холодпродконтракт» та надання цієї земельної ділянки ОСОБА_5 в оренду, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на якій розташоване належне ОСОБА_5 нежитлове приміщення та яка необхідна для його обслуговування, перебуває у постійному користуванні відповідача. Товариство не надало згоди на вилучення спірної земельної ділянки, що відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України є підставою для звернення міської ради до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 27 жовтня 2004 року №4-2887 ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення (трансформаторної) літ. «Е», площею 50,80 кв.м., АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка орієнтованою площею 0,0150 га, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення, належить до земель комунальної власності Чернівецької міської ради.

Як убачається з листів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 26 листопада 2014 року №Т-7180/004/01 та від 11 грудня 2014 року № Т-7415/2-04-01, належна позивачу будівля трансформаторної станції розташована на земельній ділянці, яка перебуває в постійному користуванні ТДВ «Холодпродконтракт» на підставі державного акта на право постійного користування землею, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 17 січня 2000 року. При цьому цій земельній ділянці присвоєно іншу поштову адресу: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 /Б.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про вилучення у встановленому законом порядку у ТДВ «Холодпродконтракт» земельної ділянки, на якій розташована належна йому будівля трансформаторної, та земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі, і передачі йому в користування на підставі договору оренди.

Рішенням 57 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 липня 2018 року (п.п.58, 58.1.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю згоди ТДВ « ОСОБА_3 » на вилучення цієї ділянки.

За правилами частин першої, другої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Право землекористування може бути припинене з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, зокрема, у разі вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (п. «б»).

За змістом частин першої та другої статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом, і таке вилучення провадиться за згодою землекористувачів.

Частиною 3 статті 149 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст.149 ЗК).

Системний аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що примусове вилучення земельної ділянки комунальної власності може бути здійснено для всіх потреб, у тому числі для надання у користування власнику будівлі, питання про вилучення земельної ділянки у судовому поряду віднесено до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. «е» ст. 141 ЗК України підставою для припинення права землекористування є також набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ця норма не підлягає застосуванню до правовідносин сторін, оскільки на момент набуття позивачем права власності на будівлю трансформаторної підстанції стаття 141 ЗК України не передбачала такої підстави для припинення права землекористування.

Однак на момент звернення ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради із заявою про вилучення у встановленому законом порядку у ТОВ «Холодпродконтракт» земельної ділянки, на якій розташована належна йому будівля трансформаторної, та частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі, і передачі її в користування вказана норма закону діяла та її застосування не пов`язане з часом набуття особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Також не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що на спірна земельна ділянка не сформована, а тому наявність права постійного користування унеможливлює одночасне передання тієї самої земельної ділянки в оренду.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 6 липня 1999 року ВАТ ЧЗТВП «Холодпродконтракт», правонаступником якого є ТОВ «Холодпродконтракт», надано у постійне користування 5 земельних ділянок, з яких 4 ділянки розташовані по АДРЕСА_2 , а одна земельна ділянка площею 0,1990 га, на якій розташована належна позивачу будівля - по АДРЕСА_3 земельній ділянці присвоєно іншу поштову адресу: АДРЕСА_2 .

АДРЕСА_4 плані зовнішніх меж землекористування земельна ділянка, на якій розташована належна позивачу будівля трансформаторної літ. «Е-1», зазначена під номером 3.

Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності.

Отже, для формування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав необхідно спочатку визначити її точну площу, межі, припинити право постійного користування ТОВ «Холодпродконтракт» та вилучити її у останнього, а потім передати у користування на підставі договору оренди позивачу.

Посилання суду першої інстанції на ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у редакції, зазначеній судом, на правильність висновків суду не впливають.

Позивач ОСОБА_2 як власник нежитлового приміщення (трансформаторної) літ. «Е» має право на отримання в користування за договором оренди тієї частини земельної ділянки, на якій розташоване це приміщення, та частини ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що позивачем відразу після придбання у власність вказаної будівлі не вчинялися дії щодо укладення договору оренди спірної земельної ділянки, оскільки таке право позивача як власника будівлі не обмежене у часі.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 2, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

З урахуванням наведених положень закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконними п.58., п.58.1. рішення 57 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 5 липня 2018 року № 1323 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 у вилученні земельної ділянки орієнтованою площею 0,0150 га у товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» та надання її в оренду.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Чернівецької міської ради вирішити питання про припинення права користування товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» тією частиною земельної ділянки, на якій знаходиться належне ОСОБА_6 нежитлове приміщення (трансформаторна) літ. «Е» по АДРЕСА_1 , та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування цього приміщення, шляхом вилучення цих ділянок у судовому порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимоги про зобов`язання міської ради вирішити питання про припинення права користування земельною ділянкою шляхом її вилучення у судовому порядку є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки суд не може давати вказівки органу місцевого самоврядування, які б свідчили про вирішення питань, належних до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Крім того, зазначені вимоги суперечать принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, який суперечить закону.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання міської ради вирішити питання про припинення права користування земельною ділянкою підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_4 слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704 грн 80 коп.

Із ОСОБА_4 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2019 року в частині задоволення позову про зобов`язання Чернівецької міської ради вирішити питання про припинення права користування товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» тією частиною земельної ділянки, на якій знаходиться належне ОСОБА_7 нежитлове приміщення (трансформаторна) літ. «Е» АДРЕСА_1 , та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування цього приміщення, шляхом вилучення цих ділянок у судовому порядку скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Холодпродконтракт» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак