Справа № 559/1289/17
Номер провадження 2-п/559/2/2019
У Х В А Л А

01 березня 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в особі

головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно заяву ОСОБА_1про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

06.11.2017 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 18.02.2013 у розмірі 20326, 68 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

21.12.2018 відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, мотивуючи тим, що рішення суду винесене із недотриманням умов передбачених ст. 280 ЦПК України, є необґрунтованим з мотивів неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Копії позовної заяви не оримував, у судовому засіданні присутнім не був, а отже був позбавлений можливості захищати свої законні права та інтереси. Тому заочне рішення просить скасувати та розглянути справу у загальному порядку.

В судове засідання заявник не явився, будучи належним чином повідомлений, шляхом надіслання на адресу вул.Шевченка, 47, м.Дубно, зазначену у заяві, рекомендованого поштового відправлення (а.с.77).

Представник позивача в судове засідання не явився, про час, дату та місце повідомлявся належним чином (а.с.79), до суду від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, згідно якого просить відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 (а.с.68-72).

Відповідно до стаття 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені, судове засіданні проводиться на підставі наявних доказів у справі, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає нормі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали вищезазначеної цивільної справи, розглянувши заяву, оцінюючи наведені підстави скасування заочного рішення на які посилається відповідач, суд приходить до висновку, що слід відмовити в її задоволенні із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «ОСОБА_5 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Практично ті самі положення закріплені в чинній на даний час редакції ЦПК України. Зокрема, згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду, копія позовної заяви разом з додатками, ухвала від 23.06.2017 про відкриття провадження та призначення судового засідання на 24.07.2017, судова повістка, направлялися рекомендованим поштовим відправленням на адресу вул.Шевченка, 47, м.Дубно, та були вручені відповідачу 04.07.2017, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення де у графі вручено зазначено дату «04.07.2017», відмітка «особисто», зазначено прізвище отримувача «Процюк» та міститься підпис (а.с.35), однак відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, у звязку із чим, судове засідання було відкладено на 06.11.2017 13:30 год. Судова повістка про виклик до суду на 13:30 год. 06.11.2017 направлялися рекомендованим поштовим відправленням на адресу вул.Шевченка, 47, м.Дубно та була вручена відповідачу 19.10.2017, що підтверджується розпискою про вручення рекомендованого поштового відправлення де у графі вручено зазначено дату «19.10.2017», відмітка «особисто», зазначено прізвище, імя отримувача «Процюк Віталій» та міститься підпис (а.с.38), однак відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

06.11.2017 судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.41) та винесено заочне рішення (а.с.42-43). Копія заочного рішення від 06.11.2017 направлена ОСОБА_1 на адресу вул.Шевченка, 47, м.Дубно, Рівненської області (а.с.44), однак, останній його не отримав, поштове відправлення повернулося до суду без вручення (а.с.45).

Копію заочного рішення від 06.11.2017 ОСОБА_1 отримав11.12.2018 (а.с.50)

Вказане свідчить про те, що будь-які твердження відповідача про необізнаність з розглядом справи є неспроможними, адже не лише про зміст позовних вимог, але й про хід судового розгляду відповідач достеменно знав, оскільки отримував копію заяви з додатками, ухвалу суду, судові повістки, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

З огляду на вищевикладене, підстав для скасування заочного рішення немає, оскільки, в такому випадку існуватиме порушення принципу юридичної визначеності, тобто поваги до остаточного рішення суду, що також буде неспівмірним між інтересами позивача і необхідністю провести екстраординарну процедуру перегляду судового рішення.

Відповідач натомість, не позбавлений можливості оскаржити дане рішення в загальному порядку.

Таким чином, заяву належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06.11.2017 у справі №559/1289/17 (провадження №2/559/805/2017) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 01.03.2019.

Суддя: