Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 376/2516/17

провадження № 61-44215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - комунальне підприємство «Сквирське комунальне господарство»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Київської області в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О. від 02 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати наказ № 152-К від 20 вересня 2017 року про його звільнення з комунального підприємства «Сквирське комунальне господарство» (далі - КП «Сквирське комунальне господарство»), поновити його на роботі, стягнути недоотриману заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 13 червня 2006 року по 20 вересня 2017 року він працював у КП «Сквирське комунальне господарство» на різних посадах, а з 16 липня 2014року по день звільнення працював на посаді начальника комерційно-договірного відділу КП «Сквирське комунальне господарство». Указує, що наказом КП «Сквирське комунальне господарство» від 05 липня 2017 року було анонсовано ліквідацію комерційно-договірного відділ та скорочення чисельності працівників КП «Сквирське комунальне господарство», а 20 вересня 2017 року наказом 152-К КП «Сквирське комунальне господарство» він був звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення відбулося з порушенням закону, оскільки його не повідомили про відсутність роботи за його професією чи спеціальністю на КП «Сквирське комунальне господарство» та йому не було запропоновано іншої роботи на цьому ж підприємстві, крім того звільнення відбулося без погодження на це профспілкового комітету.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року позов задоволено. Скасовано наказ № 152-К від 20 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 Поновлено позивача на посаді начальника комерційно-договірного відділу КП «Сквирське комунальне господарство». Стягнуто з відповідача на користь позивача 8 828 грн недоотриманої заробітної плати та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 50 008,56 грн, а також 2 819 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося без дотримання порядку встановленого законом, оскільки позивача при звільненні не було повідомлено про наявність інших робочих місць на підприємстві і не було запропоновано іншу посаду та, що це звільнення відбулося без погодження із профспілковим органом підприємства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу КП «Сквирське комунальне господарство» задоволено. Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення та про відсутність вакансій на підприємстві та, враховуючи надання згоди профспілковим комітетом КП «Сквирське комунальне господарство» на таке звільнення позивача, дійшов про відсутність підстав для задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства щодо отримання згоди профспілки на звільнення позивача за пунктом першим статті 40 КЗпП України не гуртуються на вимогах закону та суперечать фактичним обставинам справи. Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що начальником КП «Сквирське комунальне господарство» незаконно було видано наказ № 152-К від 20 вересня 2017 рок про звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, оскільки на момент його винесення згоди профспілкової організації отримано не було і в підставах для видання наказу відповідного протоколу профспілки також не зазначено. За таких обставин, відповідач грубо порушив вимоги статті 43 КЗпП України та не дотримався законодавчо визначеного поряку звільнення працівника за скороченням. Твердження відповідача щодо відсутності на підприємстві вакантних посад протягом двох місяців попередження і на день звільнення не відповідають дійсності, оскільки воно не підтверджено належними доказами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 376/2516/17 з Сквирського районного суду Київської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що наказом КП «Сквирське комунальне господарство» від 05 липня 2017 року № 140-ОД, прийнятого на підставі постанови КМУ від 12 березня 2006 року №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», з якими позивач був ознайомлений під розпис, було анонсовано ліквідацію комерційно-договірного відділу та скорочення чисельності працівників КП «Сквирське комунальне господарство» шляхом скорочення посади начальника комерційно-договірного відділу, фахівця по роботі з проблемної заборгованості, а 20 вересня 2017 року наказом № 152-К КП «Сквирське комунальне господарство» ОСОБА_3 було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до протоку засідання профспілкового комітету КП «Сквирське комунальне господарство» № 11 від 31липня 2018 року, яке відбулося під час перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, профспілковим комітетом погоджено звільнення ОСОБА_3 із займаної посади начальника комерційно-договірного відділу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

З копії довідки від 12 липня 2017 року вбачається, що відповідачем було повідомлено позивача під розпис про те, що на підприємстві відсутні вакантні робочі місця, на які б можна було перевести ОСОБА_3 та, що підприємство не має можливості запропонувати йому іншу роботу.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина друга статті 49-2 КЗпП України).

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності штату працівників, а саме скорочення посади позивача, при цьому судами враховано, що з моменту повідомлення про скорочення посади та на час його звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади. Отже, за відсутності на підприємстві вільних посад, які б відповідали кваліфікації позивача, апеляційний суд дійшов до правильного висновку про те, що за наявності згоди профспілкового комітету звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства та без порушень прав ОСОБА_3

Разом з тим, апеляційний суд встановивши, що відповідач із поданням про надання згоди на звільнення позивача до профспілкового комітету КП «Сквирське комунальне господарство» № 11 не звертався, звернувся до останнього із запитом для отримання згоди або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника, та відповідно профспілковим комітетом погоджено звільнення ОСОБА_3 із займаної посади начальника комерційно-договірного відділу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, що відповідає нормам чинного трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції при винесенні свого судового рішення на підставі наявних матеріалів справи не повно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам наданих позивачем, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому їх розгляду, а тому оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є безпідставними, оскільки спростовують наявними у справі матеріалами та мотивами суду, які викладені у оскаржуваному судовому рішення.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року зупинено виконання постанови апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 2 643 грн судового збору до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Сквирське комунальне господарство» 2 643 грн судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило