ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 641/4061/18

Провадження № 22-ц/818/1371/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунова А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, Харківська міська рада

треті особи - Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова управління ведення реєстру територіальної громади департаменту реєстрації Харківської міської ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року в складі судді Чайка І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, Харківської міської ради: треті особи: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Виконавчого комітету ХМР від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстровані відповідач по справі - ОСОБА_2, яка приходиться позивачу донькою та її малолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 та опікуном дитини визначено його батька - ОСОБА_3

З квітня 2011 року ОСОБА_2 разом із малолітнім сином - ОСОБА_4 не мешкають у спірній квартирі. Місце фактичного проживання ОСОБА_2 позивачу не відоме. Що стосується малолітнього ОСОБА_4, позивачу відомо, що останній мешкає разом із своїм батьком - ОСОБА_3

Отже, позивач вказує, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_4 більше шести років у спірній квартирі не мешкають, їх особистих речей в квартирі немає. Поточний ремонт квартири та оплату комунальних послуг здійснює позивач самостійно. Крім того, відповідач ніколи не висловлювала бажання вселитися, разом із сином у спірну квартиру, у зв'язку з чим вважає , що вони втратили право користування житлом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп., з кожного.

10 січня 2019 року представником Харківської міської рада на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповно з'ясування обставини, порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що суду не надано інформації щодо місцезнаходження чи місця роботи відповідача, інформації із закладів соціального захисту населення щодо визнання ОСОБА_2 непрацездатною, знаходження її в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі, а також відсутні відомості щодо перетинання кордону ОСОБА_6

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення з'явившихся учасників процесу, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщені без поважних причин з 2011 року.

Що стосується позовних вимог стосовно визнання малолітнього ОСОБА_4 таким , що втратив право користування спірною квартирою, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2014 року, що набрало законної сили, за малолітнім ОСОБА_4 збережено право на житло за адресою : АДРЕСА_1. Також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп., з кожного.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 805 від 23 грудня 2015 року, ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 , зі складом сім'ї чотирьох осіб: донька наймача - ОСОБА_8, онуки наймача - ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ( а.с.6).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 12 вересня 2018 року за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані сторони по справі та малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ( а.с.74).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками останнього є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.13).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_4. Крім того, вказаним рішенням збережено за малолітніми дітьми право на житло за адресою : АДРЕСА_1. Зазначене рішення суду набрало законної сили ( а.с.7-11).

Рішенням суду встановлено, що 08 квітня 2013 року ОСОБА_2 пішла з дому, залишивши свого малолітнього сина на свою мати та до теперішнього часу додому не повернулась. Зі слів сусідів ОСОБА_2 бачать на районі, також в громадському транспорті.

Згідно листа Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 24 жовтня 2018 року, згідно обліків Відділу поліції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у період з січня 2013 року по теперішній час із заявами чи скаргами, щодо перешкоджання їм у вселення в квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до поліції не звертались (а.с.87).

Відповідно до листа КЗОЗ « Харківська міська поліклініка № 5» від 03 липня 2018 року , вбачається, що ОСОБА_2 з квітня 2011 та по теперішній час до вказаної медичної установи не зверталась. ЇЇ амбулаторна кварта в поліклініці відсутня. ( а.с.73)

Як вбачається з наданих суду копій квитанцій, витрати по сплаті комунальних послуг здійснює позивач по справі ОСОБА_1 ( а.с.69-71) .

Допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили факт не проживання з 2011 року відповідача ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 вказавши що вони бувають у позивача в гостях та її доньку, тобто ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 не бачили, їх речей в квартирі немає.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, наявні в матеріалах справи докази дають підстави дійти висновку про тривалу відсутність відповідачки ОСОБА_2 за місцем її реєстрації, позовні вимоги в цій частині є доведеними.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки остання без поважних причин не проживає за вказаною адресою понад 6 місяців.

При цьому доводи скарги про те, що відповідач можливо з поважних причин не мешкає у спірній квартирі належними і допустимим доказами не доведені, є за своїм змістом припущенням, які суд не може брати до уваги. Висновки суду про тривалу відсутність понад встановленого ст. 71 ЖК України шестимісячний строк зберігання жилого приміщення відповідають матеріалам справи, належним чином вмотивовані, і при цьому відповідачем належними і допустимими в розумінні ст. ст. 77,79 ЦПК України доказами в результаті апеляційного перегляду рішення суду - не були спростовані. За відсутності даних, що відповідач внаслідок оскаржуваного рішення втратив своє єдине житло, колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для застосування наведених в доводах скарги рішень Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Крім того, згідно змісту рішення збережено за малолітніми дітьми право на житло за адресою: АДРЕСА_1. Рішення суду набрало законної сили. (а.с.7-11)

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 є законним та обґрунтованим.

Разом із тим суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суд про стягнення в рівних частках з ОСОБА_2 та Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп., з кожного, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи,яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 26 вересня 2018 року задоволено заяву позивача про залучення до участі у справі співвідповідача. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в інтерасах малолітнього ОСОБА_4, треті особи: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - Харківську міську раду (а.с. 39).

Однак, порушення прав позивача Харківською міською радою, до якої пред'явлено позов і яка є співвідповідачем, судом не встановлено, тому суд відмовляє в позові до Харківської міської ради з цієї підстави в цій частині, у зв'язку із чим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно відмовити.

Питання щодо стягнення судового збору необхідно вирішити відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим,що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог до Харківської міської ради слід відмовити, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року необхідно змінити в частині розподілу судових витрат, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 234 грн. 93 коп.; а також стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 234 грн. 93 коп.

Доповнити абзац 3 резолютивної частини рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року реченням - У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова