печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представник позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_3 , про зобов`язання здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживача шляхом зобов`язання останнього здійснити перерахунок сплачених позивачем в період з 10 січня 2007 року та надлишково сплачених грошових коштів направити на погашення заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000095 від 03 липня 2007 року, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 14,04% річних, визначеної пп. 2.3.1 Кредитного договору, до визнання недійсним даного пункту рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2017 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено у новій редакції.

На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15 грудня 2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі, а тому вбачається, що подальший розгляд вказаної справи має проводитися за правилами, що передбачені ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, в частині у якій вони не встановлюють нових обов`язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

Ухвалою судді від 15 серпня 2018 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено та підготовче засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

У встановлений строк 03 вересня 2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача, який мотивований тим, що посилання позивача на рішення апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року є необґрунтованими, адже, воно не носить зобов`язальний характер щодо перерахунку суми заборгованості, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

З відповіді на відзив вбачається, що позивач з доводами відповідача не погоджується, адже, банком з 21 жовтня 2008 року та 01 лютого 2009 року підвищено процентну ставку з 14,04 % річних до 15,12 % річних та до 26,70% річних відповідно, а оскільки, рішенням суду визнано недійсним пункт кредитного договору, яким встановлено односторонню зміну процентної ставки, то і відсотки мають нараховувати за чинними та визначеними договором нормами та розміром.

Ухвалою суду від 01 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Вислухавши представника позивача та третю особу, які в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, а відповідач будучи повідомленим про судовий розгляд належним чином представника у судове засідання не направив, причин неявки представника до суду не повідомив, що за приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що він не з`явився в судове засідання без поважних причин, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за правилами загального позовного провадження та ухвалити рішення, з викладених підстав та з огляду на те, останнім надано достатній обсяг матеріалів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, а відтак є доцільним вирішення справи на підставі доказів, які наявні у матеріалах справи, які вивчивши та дослідивши, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 03 липня 2017 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KIL0GA00000095 за умовами якого він отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою 14,04 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № KIL0GA00000095, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі п. 2.3.1 кредитного договору відповідачем в односторонньому порядку починаючи з 21 жовтня 2008 року та 01 лютого 2009 року підвищено процентну ставку з 14,04 % річних до 15,12 % річних та до 26,70% річних відповідно, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним договором станом на 08 листопада 2016 року та не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким з інших правових підстав відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року в частині визнання кредитного договору частково недійсним скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними п.п. 2.3.1 Кредитного договору, укладеного 03 липня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2

Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 18 листопада 2015 року і є чинним.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами за винятком випадків, встановлених законом.

За змістом положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 03 квітня 2008 року, яка діяла до 06 березня 2010 року) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З приводу нарахування відсотків за користування кредитом слід зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, що передбачає ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, що передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до п. 2.3.1 зазначеного кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу дол. США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національного банку України на момент укладення договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці Національного банку України). При цьому, Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка Національного банку України, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Однак, відповідач не врахував вжитих судом наслідків визнання частково недійсним кредитного договору, зокрема п.п. 2.3.1 Кредитного договору, укладеного 03 липня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , відповідним чином не відреагував на звернення позивача від 16 січня 2017 року та 27 лютого 2017 року, та не провів з урахуванням зазначених наслідків перерахунку відсотків відповідно до умов договору.

Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що з метою поновлення порушених прав позивача підлягає задоволенню вимога останнього щодо зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених ним платежів на виконання договірних зобов`язань за вказаним кредитним договором і зарахування фактично сплачених сум починаючи з 10 січня 2007 року відповідно за призначенням, виходячи із процентної ставки узгодженої в договорі 14,04 %.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають витрати понесені ним на оплату судового збору у розмірі 640 грн., оскільки докази про понесені ним інших судових витрат суду не надавались.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 127, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_2 в період з 10 січня 2007 року та надлишково сплачених грошових коштів направити на погашення заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000095 від 03 липня 2007 року, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 14,04% річних, визначеної пп. 2.3.1 Кредитного договору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кивського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець