ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2223/18Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/817/481/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Ткач О. І.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/2223/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Залозна Дар'я Петрівна, на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року, постановлену суддею Парфенюк В.І., у справі за клопотанням ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат Голоден Олександр Михайлович, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_3 - Голоден О. М. звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, в якому вказав, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левковича С.М., приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я. про визнання заповіту недійсним.

У заяві він вказує, що позивачка як спадкоємець третьої черги згідно ст. 1263 ЦК України звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я., на підставі чого останньою була відкрита спадкова справа. Також, приватним нотаріусом Усик Г.Я. її було повідомлено, що 07 червня 2017 року спадкодавцем ОСОБА_7 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Левковичем С.М., відповідно до якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_1 Згідно відповіді нотаріуса Усик Г.Я. видачу свідоцтва про право на спадщину відповідно до даного заповіту було припинено, та рекомендовано в строк до 15 листопада 2018 року надати відповідне підтвердження звернення до суду із позовом про визнання недійсним заповіту. Виконуючи вимоги приватного нотаріуса Усик Г.Я. в термін до 15 листопада 2018 року, стороною позивача було зареєстровано в Чортківському районному суді позовну заяву про визнання заповіту недійсним, про що того ж дня було особисто повідомлено приватного нотаріуса Усик Г.Я., проте остання 16 листопада 2018 року видала на ім'я відповідача свідоцтво про право на спадщину, яким передає у власність фактично предмет спору.

На сьогоднішній день існують всі ризики того, що відповідач, будучи єдиним власником спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_7, може здійснити продаж квартири АДРЕСА_1.

Визнання заповіту недійсним призведе до повернення його сторін у первинне становище, тобто поновлення за позивачкою права на спадщину після смерті ОСОБА_7 Оскільки відчуження спадкового майна з боку відповідача на користь третьої особи унеможливить в подальшому, в разі скасування заповіту, скористатися спадкоємцю по закону своїм правом на спадщину, тому представник позивачки просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року постановлено:

"Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_2)."

Не погодившись із даною ухвалою представник відповідача ОСОБА_1 - Залозна Д.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм діючого законодавства, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову шляхом зняття арешту з майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить мотивів того, яким чином незастосування заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Зазначає, що накладення арешту на майно відповідача порушує та обмежує його право встановлене ст. 321 ЦК України та ст. 21 Конституції України.

Вказує, що приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я. позивачці було встановлено строк до 15 листопада 2018 року для надання доказів письмового звернення до суду щодо оскарження заповіту. Однак, ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом 16 листопада 2018 року. Тому 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом Усик Г.Я. з дотриманням положень закону видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_1 Проте судом першої інстанції вищенаведені обставини не були враховані.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

26 квітня 2019 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Левкович С.М., в якій він просить розглянути справу без його участі, та у вирішенні справи покладається на думку суду.

02 травня 2019 року аналогічна заява надійшла від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г.Я., в якій вона просить розглянути справу без його участі, та у вирішенні справи покладається на думку суду.

06 травня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Залозної Д.П. до апеляційного суду через електронну пошту надіслано клопотання про проведення судового засідання, що призначене на 06 травня 2019 року, в режимі відеоконференції. Клопотання мотивовано тим, що вона, як представник, не може прибути в судове засідання в зв'язку з територіальною віддаленістю та розгляду іншої справи в цей самий день (без підтвердження відповідними доказами).

Апеляційний суд відхиляє дане клопотання, виходячи з наступного.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Заява про проведення судового засідання призначеного на 06 травня 2019 року в режимі відеоконференції представником відповідача подана з порушенням порядку встановленого законом.

Крім того, аналіз змісту ст. 212 ЦПК України свідчить, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду, а не обов'язком і з урахуванням мотивів та обґрунтувань викладених в заяві не вбачає підстав за власною ініціативою відкласти розгляд справи з метою забезпечення відеоконференції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, так як є обґрунтовані підстави вважати, що квартира може бути відчужена відповідачем.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком, так як він є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтю 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Предметом позову у даній справі є визнання заповіту недійсним. У позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що після смерті своєї тітки ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, приватний нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва, пославшись на те, що 07 червня 2017 року спадкодавцем ОСОБА_7 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Левковичем С.М., відповідно до якого остання заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_1 Також вказала, що 16 листопада 2018 року приватним нотаріусом Чортківського нотаріального округу Усик Г.Я. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи те, що ОСОБА_1 на час вирішення спору є єдиним власником квартири, він може відчужити її на користь третіх осіб.

Відтак встановлення правомірності чи неправомірності заповіту впливає на встановлення кола спадкоємців після померлої ОСОБА_7 Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки у разі задоволення позову та скасування заповіту, унеможливить в подальшому скористатись ОСОБА_3 своїм правом на спадщину та стане підставою для виникнення між спадкоємцями інших спорів.

Враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, доводи позивачки викладені у заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що незастосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, при цьому обраний позивачкою вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядження нерухомим майном.

Також колегія суддів враховує, що такий захід носить тимчасовий характер та є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Безпідставними на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції обставин видачі свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_1, оскільки при накладенні заходів забезпечення позову суд перевіряє ймовірні ризики виконання чи не виконання прийнятого у майбутньому рішенні суду, а не вирішує спір по суті.

Таким чином, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Залозна Дар'я Петрівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 травня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач О.І.