ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1210/18Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/468/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін: представника АТКБ ПриватБанк -

Рокетської С.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 604/1210/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року ухвалене суддею Сидорак Г.Б. повний текст якого складено 25.02.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 30 серпня 2007 року. В обгрунтування вимог посилалась на те, що відповідач ОСОБА_3 уклав вищевказаний договір іпотеки без належних правових підстав, а саме, розпорядився майном (будинковолодінням АДРЕСА_1 , яке йому не належало.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 ), Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського,1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання недійсним договору іпотеки задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 30 серпня 2007 року між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І. за реєстровим №269.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_2 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить скасувати вищезазначене рішення суду, та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

Зазначає, що предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки належав ОСОБА_3 на праві власності та на той момент договір дарування не було визнано недійсним. Відповідно не було необхідності надання згоди інших осіб на передачу нерухомого майна в іпотеку, оскільки булі відсутні інші співвласники. Оскаржуваний договір на момент його вчинення відповідав всім нормам права. Крім того, суд не звернув уваги на те, що відповідно до ст.23 ЗУ Про іпотеку , особа, до якої надійшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що житловий будинок, який був предметом договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , належав ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18 вересня 2007 року. Рішенням Підволочиського районного суду від 18.08.2018 року вказаний договір дарування визнано недійсним. Рішення суду вступило в законну силу. Відповідно право власності на житловий будинок, який є об`єктом іпотеки за договором дарування у ОСОБА_3 не виникало, тому він не міг бути іпотекодавцем та неправомірно розпорядився нерухомим майном. На підставі вищевикладеного просить апеляційну скаргу відхилити.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені у апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 не був власником нерухомого майна, предмету іпотеки, оскільки рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області у справі №2/604/389/18 від 18 вересня 2018 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 18 серпня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , а тому наявні правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального судочинства, відзначеному цим Кодексом. Даним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч.1 п.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору іпотеки від 30 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №269 (далі Договір), ОСОБА_3 надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника приватного підприємця ОСОБА_5 перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №2007/26 від 29 серпня 2007 року, в силу чого відповідач 2 отримав право в разі невиконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з п. 7 вказаного Договору житловий будинок належить ОСОБА_3 (іпотекодавцю) на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В. 18 серпня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2027, та зареєстрованого в Підволочиському РБТІ 20 серпня 2007 року.

Угодою про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №269 від 30 серпня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І. 09 жовтня 2007 року та зареєстрованою в реєстрі за №739, сторони виклали п.2 договору іпотеки в новій редакції, внесли зміни щодо сплати відсотків за кредитом.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області у справі №2/604/389/18 від 14 червня 2018 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності, - задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31 січня 2006 року; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке видано Городницькою сільською радою 13 лютого 2006 року на ім`я ОСОБА_7 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на 1/5 частку (за кожною) будинковолодіння АДРЕСА_1 . Рішення вступило в закону силу 14 липня 2018 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132778051 від 31 липня 2018 року вбачається, що за позивачем зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Підволочиського районного суду №604/37/17 від 14 червня 2018 року.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області у справі №2/604/389/18 від 18 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійним договору дарування, - задоволено: визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 18 серпня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., 18 серпня 2007 року за реєстровим №2027 та зареєстрований Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 20 серпня 2007 року. Рішення вступило в законну силу 18 жовтня 2018 року.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Із урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що на момент укладення між сторонами іпотечного договору право власності на іпотечне майно було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Таким чином, на момент укладення договору іпотеки все нерухоме майно було передано в іпотеку іпотекодержателю, відповідало вимогам до предмету іпотеки, встановленим статтею 5 Закону України «Про іпотеку».

Висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання договору іпотеки від 30 серпня 2007 року недійсним з посиланням на те, що на момент укладення договору іпотеки позивач не був власником нерухомого майна, не відповідає дійсності, оскільки судове рішення ухвалено 18 вересня 2018 року, у той час як договір іпотеки був укладений 30 серпня 2007 року .

Таким чином суд першої інстанції не врахував, що на момент укладення договору іпотеки не було порушено положення статті 5 Закону України «Про іпотеку», майно було передано в іпотеку власником майна, яке у відповідності до вимог чинного законодавства було зареєстровано ним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за наведених у позовній заяві обставин підстав для визнання недійсним договору іпотеки немає немає, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з ухваленням по справі нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк необхідно задовольнити , рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог .

Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк слід стягнути 1057 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) 1057 грн. ( одна тисяча п`ятьдесят сім ) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий : Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач