Номер провадження: 22-ц/813/2967/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Жукова Т.В.,

представника Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» -

адвоката Бойченка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення вкладу,

встановив:

21 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - АТ) «Імексбанк» та просив стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 454556,09 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що його дружина ОСОБА_2 інвалід по зору. У неї висока міопія плюс важкий астигматизм, одне око в неї вже не бачить, а позивач являється пенсіонером та ветераном праці, їм кошти необхідні для операції жінки та прожиття. З позовної заяви вбачається, що позивач з АТ «Імексабанк» уклав договір банківського вкладу. Звернувся до банку з заявою про видачу йому коштів, проте банк відповів, що не може вернути кошти, через те, що їх немає.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність правових підстав для їх задоволення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року узадоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» про стягнення вкладу було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року та постановлення нового, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримав гарантовану Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суму виплати у розмірі 200000 грн., його вимоги включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім того, ОСОБА_1 був повідомлений про те, що він відноситься до 4 черги задоволення акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк», на разі триває задоволення вимог третьої черги акцептованого реєстру кредиторів АТ «Імексбанк».

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_1 та АТ «Імексбанк» були укладені депозитні договори, з довідки про рух по рахункам вбачається, що за період з 01.07.2013 року по 14.09.2015 були укладені договори № 420006984, № 420005157, № 420008821, № 420007416, № 990409231, № 420008694, № , № 420009104, згідно яких у ОСОБА_1 на рахунку знаходиться станом на 09.10.2017 року 454 556,09 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2017 року було вирішено з 27.01.2015 року розпочати процедуру виведення ПАТ «Імексбанк з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 № 105 було вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 27.05.2015 року.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №189 від 19.10.2015 р. змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» на Гаджиева С.О.

Рішенням №1697 Виконавчої дирекції ФГВФО від 01.09.2016 р. змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» на Матвієнка А.А.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про повернення грошей в сумі 454 556,09 грн. (а.с. 7).

На підставі заяви ОСОБА_1 його було включено до 4 черги акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк» на суму 454 556,09 грн. 08.06.2017 року на адресу позивача Банком був направлений лист-відповідь № 2404 на заяву позивача, в якому банком позивачу було роз`яснено процедуру отримання коштів у банку, що ліквідується, а також надано інформацію про те, що ОСОБА_1 включено до 4 черги акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк». Крім того, судом зазначено, що на виконання вищевказаного Закону Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк-агент здійснено відшкодування коштів вкладів позивача за рахунок Фонду в сумі 200 000 грн., що позивачем не заперечувалось. (а.с. 8)

Колегія судів погоджується з доводами апелянта та висновком суду першої інстанції про те, що за змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Разом з тим, за змістом частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Так, згідно з п. 16 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Тобто згідно із положеннями ст.ст. 26, 27 та ст. 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14, Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200000 гривень) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені у Загальний реєстр вкладників.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

У відповідності до ч.5 ст. 45 вищевказаного Закону України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Таким чином, за встановлених судом обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що грошові вимоги ОСОБА_1 , заявлені до суду, відносяться до грошових коштів, виплата яких проводиться у четверту чергу акцептованих вимог кредиторів у порядку, встановленому спеціальним законом. При цьому, в даному випадку Законом України будь-яких виключень не передбачено.

Тобто, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Оскільки на момент ухвалення рішення у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, позивачу були здійсненні виплати за депозитними договорами у межах суми відшкодування у розмірі 200 000 грн., що гарантується Фондом, то всі вимоги щодо стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», діючим спеціальним законодавством не передбачені. При цьому, позивач ОСОБА_1 був повідомлений про те, що він відноситься до 4 черги задоволення акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк», на разі триває задоволення вимог третьої черги акцептованого реєстру кредиторів АТ «Імексбанк».

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до виниклих правовідносин норм ст.1060 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку діють норми спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра