Справа № 442/6532/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/4/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шемеляк Ганни Тарасівни на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Кучаковського Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЦ Україна" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 804 811 грн. 67 коп., з яких інфляційні втрати та 3% річних з січня 2014 року по серпень 2016 року відповідно 336 205 грн. 65 коп. та 60 385 грн. 50 коп., інфляційні втрати та 3% річних з вересня 2016 року по липень 2017 року відповідно 179 001 грн. 13 коп. та 29 440 грн. 17 коп., заборгованість згідно індексації за вересень 2016 року 59 142 грн. 89 коп., сума нарахованої пені за останні дванадцять місяців 19 879 грн. 01 коп., сума недоплаченої орендної плати за вересень 2016 року 13 222 грн. 59 коп., втрати від інфляції за вересень 2016 року - серпень 2016 року 10 999 грн. 55 коп, 3% річних 2 170 грн., витрати по відшкодуванню ремонтних робіт 88 808 грн. 40 коп., витрати по експертизі у сумі 5 555 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами 30.04.2012 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 183,9 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Договір був укладений до 27.04.2015 року, а в подальшому автоматично пролонгований на той самий період і на тих самих умовах відповідно до п. 2 розділу 6 договору.

Згідно із п. 3.1 договору розмір орендної плати за користування об`єктом оренди становить не менше 26 101 грн. 61 коп. без ПДВ з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб (включно). Сума до виплати орендодавцю повинна складати не менше 21 664 грн. 34 коп. Вартість за 1 кв.м складає 141 грн. 93 коп. без ПДВ з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб. До складу орендної плати включається плата за користування земельною ділянкою.

Згідно п. 3.2 договору оренди сторони по договору домовилися, про те, що сума орендної плати індексується на коефіцієнт, який дорівнює офіційному курсу гривні до долара США, встановленому на день сплати орендної плати станом на 01 число поточного місяця, поділеному на офіційний курс гривні до долара США, встановлений на дату підписання даного договору (7,9860 грн. / дол. США).

30.04.2012 року позивачем та відповідачем було підписано акт прийому -передачі нежитлового приміщення. Стан приміщення був задовільним.

16.09.2016 року в зв`язку з припиненням орендних відносин приміщення було повернуто, проте в стані гіршому, ніж передано.

В приміщенні було зроблено ремонт. Для визначення розміру втрат позивач звернулася до судового експерта Дідовського Ю.Б., який визначив, що вартість відновних робіт складатиме 88 808 грн. 40 коп.

З посиланням на ст.ст. 11, 22, 509, 530, 546, 549, 559, 599-601, 604-609, 611, 625, 626, 627, 638, 773 ЦК України, п.п. 2.3.1, 2.3.4, 3.1, 3.2, 5.1 договору оренди від 30.04.2012 просить позовні вимоги про стягнення орендної плати, пені, втрат від інфляції, 3% річних, індексації та збитків на проведення ремонту та проведення експертного дослідження задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду м.Львівської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ДЦ Україна" на користь ОСОБА_1 індексацію орендної плати за вересень 2016 року у розмірі 39 780 грн. 76 коп. (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят грн. 76 коп.), пеню за несвоєчасну сплату орендної плати за вересень 2016 року у розмірі 30 грн. 62 коп. (тридцять грн.. 62 коп.), 3% річних за користування коштами з орендної плати за січень 2014 року - серпень 2016 року з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року в розмірі 27 931 грн. 59 коп. (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять одна грн. 59 коп.), 3% річних за користування коштами з орендної плати за січень 2014 року - серпень 2016 року за період з 01.09.2016 року по 31.07.2017 року в розмірі 29440 грн. 98 коп. (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок грн..98 коп.), 3% річних за користування коштами з орендної плати та індексації орендної плати за вересень 2016 року у розмірі 1 188 грн. 08 коп. (одна тисяча сто вісімдесят вісім грн. 08 коп.), 983 грн. 72 коп. (дев`ятсот вісімдесят три грн. 72 коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 грн. 01 коп. (десять грн. 01 коп.) надмірно сплаченого судового збору.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року в частині відмовити у задоволенні позову оскаржила представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Шемеляк Ганни Тарасівни. Вважає рішення в означеній частині незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд безпідставно зробив висновок про те, що вимоги позивачки щодо стягнення коштів на проведення ремонту та витрати, пов`язані з складанням висновку - експертного дослідження від 17.03.2017 р. № 3 не підлягають відшкодуванню. Вказаний висновок спростовується письмовими доказами та актом прийомки-передачі від 16.09.2016 року, в якому вказано стан приміщення, а саме, що приміщення підлягає ремонту, вартість якого у сумі 88 808 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача, як орендаря, оскільки на момент передачі орендованого майна після закінчення договору оренди відповідач як орендар не провів поточного ремонту об`єкту оренди.

Суд безпідставно відмовив у позовних вимогах про стягнення з відповідача інфляційних втрат на заборгованість з індексації, застосувавши правовий висновок Верховного Суду від 01 березня 2017 року по справі №6-284цс17, де предметом спору є договірні відносини між сторонами по договору позики.

Зазначає, що сума щомісячного коригування орендної плати відповідно до умов договору оренди від 30.04.2012 року, укладеного між сторонами по справі є складовою орендної плати, і у відповідності до п. п. 3.1, 3.2 договору повинна була нараховуватись і сплачуватись щомісячно у період дії договору. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати, яке виражене у гривні без визначення еквіваленту в іноземній валюті, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З долучених до позову розрахунків вбачається час виникнення та щомісячна сума боргу (несплачена сума щомісячного коригування орендної плати), які становлять суму позовних вимог у вказаній частині.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у позовних вимогах про стягнення недоплаченої орендної плати за вересень 2016 року, оскільки п. 3.1. договору оренди нежитлового приміщення від 30.04.2012 року визначено, що розмір орендної плати щомісяця за користування об`єктом оренди становить не менше 26 101 грн. 61 коп. Згідно акту надання послуг від 14.09.2016 року відповідачем за оренду вищевказаного нежитлового приміщення оплачено позивачці тільки половину суми за місяць, а саме 12 879 грн. 02 коп. у зв`язку з чим виник борг на суму 13 222 грн. 59 коп., на який відповідно згідно розрахунку № 3 з поясненнями нараховано пеню, втрати від інфляції, 3% річних і загальна сума заборгованості складає 105 415 грн. 01 коп.

Виходячи з наведеного просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скасувати в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному об`ємі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «ДЦ Україна» зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмовити у задоволенні позову є законним та обґрунтованим. Судом повно досліджено обставини, на які вказує представник позивача у апеляційній скарзі. Суд обґрунтовано дійшов висновку щодо ненадання позивачем жодних доказів стану, в якому було передано об`єкт оренди відповідачу. Зазначає, що предметом доказування мав бути стан об`єкта оренди на момент його передачі орендарю (відповідачу в оренду), оскільки саме це необхідно для визначення чи є стан у якому об`єкт повернуто гіршим, ніж той стан, у якому його було передано. Крім того, відповідно до п. 2.4.2 Договору, орендар має право за свій рахунок здійснювати ремонт та переобладнання об`єкту оренди. При цьому зобов`язання орендаря по відновленню первісного стану об`єкту оренди, договором не встановлено. З аналізу висновку експерта, вбачається, що експертом нараховані кошти за приведення об`єкту оренди до первісного стану, що суперечить умовам Договору, а отже є незаконним. Зазначає, що всі погіршення об`єкту оренди, які можливо віднести до його нормального зносу, орендар відшкодовувати не повинен, відповідно до Договору та Закону. Відповідач повернув об`єкт оренди саме з врахуванням нормального зносу приміщення. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування ремонтних робіт у розмірі 88 808 грн. 40 коп., визнавши таку позовну вимогу недоведеною.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то такі стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, вже повністю відновлені еквівалентом іноземної валюти - у вигляді вже стягнутої з відповідача на користь позивача індексації у справі №442/5586/16, що підтверджується правовою позицією Верховного суду України.

Щодо стягнення недоплаченої орендної плати за вересень 2016 р. у розмірі 13 222 грн. 59 коп., та нарахованих на цю суму пені, втрат від інфляції та 3% річних, то вважає, що згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Просить рішення суду в оскаржуваній його частині залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 12 та 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне.

30.04.2012 позивачв ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю „ДЦ Україна" (орендар) уклали договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю в оренду приміщення загальною площею 183, 9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та належить орендодавцеві на праві приватної власності. Договір був укладений на строк до 27 квітня 2015 року, а в подальшому автоматично пролонгований на той самий термін на тих самих умовах у порядку, визначеному п. 2 розділу 6 Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди від 30.04.2012 року розмір орендної плати за користування об`єктом оренди становить не менше 26 101 грн. 61 коп. без ПДВ з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб (включно). Сума до виплати Орендодавцю повинна складати не менше 21 664 грн. 34 коп. Вартість оренди 1 кв.м. складає 141 грн. 93 коп. без ПДВ з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб. До складу орендної плати включається плата за користування земельною ділянкою.

Розділом 8 договору оренди від 30.04.2012 року передбачено підстави для дострокового розірвання договору.

Зокрема, орендар має право на дострокове розірвання договору оренди з письмовим попередженням орендодавця за 90 календарних днів. У разі дострокового розірвання договору оренди орендарем без попереднього попередження, орендар сплачує орендодавцю штрафну санкцію у розмірі 3-х місячної орендної плати.

Крім цього, сторони можуть за двосторонньою згодою, оформленою додатковою угодою, достроково припинити дію договору оренди нежитлового приміщення.

Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами, сторони дійшли згоди про розірвання договору оренди 14.09.2016 року, а 16.09.2016 року вони підписали акт, відповідно до якого ТОВ „ДЦ Україна" повернуло ОСОБА_1 орендоване нежитлове приміщення.

За умовами п. 2.3.1 договору оренди від 30.04.2012 року орендар зобов`язаний протягом 3 робочих днів після закінчення або розірвання договору оренди повернути об`єкт оренди орендодавцеві в стані не гіршому, ніж на момент передачі об`єкту оренди за актом прийому-передачі орендарю, з урахуванням нормального зносу.

Відповідно до п. 5.1 договору оренди від 30.04.2012 року за несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочки зобов`язання.

При цьому, згідно п. 3.4 договору оренди від 30.04.2012 року орендар сплачує орендну плату в строк до 5-го числа поточного (оплачуваного) місяця шляхом видачі грошових коштів готівкою із каси підприємства або іншим, погодженим сторонами, способом.

Згідно п. 3.2 договору оренди від 30.04.2012 року сторони узгодили, що сума орендної плати індексується на коефіцієнт, який дорівнює офіційному курсу гривні до долара США, встановленому на день сплати орендної плати станом на 01 число поточного місяця, поділеному на офіційний курс гривні до долара США, який встановлений на дату підписання даного договору (7,9860 грн. / дол. США).

Курс долара США до гривні, встановлений НБУ на 01.09.2016 року, становив 26 грн. 08125 коп. за 1 долар США.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДЦ Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати індексації курсової різниці у розмірі 1 177 639 грн. 04 коп. (за період з 01 січня 2014 року по 23 серпня 2016 року). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2017 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДЦ Україна» на користь ОСОБА_1 138 572 грн. 90 коп. пені за несвоєчасне здійснення орендної плати за період з 01 вересня 2015 року по 23 серпня 2016 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2017 року та рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року відмовлено.

Кошти з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» стягнуто в користь ОСОБА_1 в порядку виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 31 серпня 2017 року.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 762 ЦК України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст. 785 ЦК України).

Відповідно до ст. 795 вказаного Кодексу передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи, що вищевказаними нормами встановлено, що саме наймач зобов`язаний у разі припинення договору найму (оренди) негайно повернути наймодавцеві предмет найму з оформленням відповідного документу (акту), який підписується сторонами договору, то наймача зобов`язаний провести оплату за користування майном до його повернення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення 13 222 грн. 59 коп. недоплаченої орендної плати (базового платежу орендної плати без застосування інфляційного коефіцієнта для корегування розміру орендної плати з урахуванням курсу долара США) за вересень 2016 року підлягає до часткового задоволення, а саме в сумі 1041 грн. 78 коп., виходячи з наступного.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанцї, що до оплати підлягає орендна плата не за весь період вересня 2016 року, а за час користування майном відповідачем з 01.09.2016 року по 16.09.2016 року. Отже базовий розмір орендної плати (без застосуванняза корегуючого коефіцієнта) необхідно обраховувати за 16 днів - по день фактичної передачі приміщення по акту, а не за 14 днів. Відповідно базовий розмір орендної плати за вказаний період становить 13 920 грн. 80 коп. (26101.61 : 30 х 16) без вирахування податків. Як вбачається із видаткового касового ордеру від 16.09.2016 року за № 95 ТОВ «ДЦ Україна» сплатило ОСОБА_1 10 367 грн. 61 коп. Сторони не заперечують, що з цього платежу відповідач вірно сплатив податки як податковий агент позивача. Позивач стверджує, що відповідачем проведено орендну плату за вересень 2016 року в сумі 12879 грн. 02 коп. з якої було сплачено податки. На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що базовий розмір орендної плати (без врахування корегуючого коефіцієнта), який необхідно стягнути з відповідача за період з 01.09.2016 року по 16.09.2016 року становить 1041 грн. 78 коп. (13 920 грн. 80 грн. - 12 879 грн. 02 коп. = 1 041 грн. 78 коп.)

Донарахована орендна плата має бути стягнута без вирахуванням податків, як це передбачено п. п. 3.1, 3.3 договору оренди від 30.04.2012 року, оскільки зобов`язання відповідача як податкового агента припинилися разом з припиненням дії договору за згодою сторін.

Відповідно до часткового задоволення підлягає і позовна вимога про стягнення заборгованості з індексації (курсової різниці) за вересень 2016 року у розмірі 59 142 грн. 89 коп., а саме в сумі 45 465 грн. 53 коп. за 16 днів вересня 2016 року.

( 26 101,61 : 30 х 16 = 13 920, 86; 13 920, 86 х 3, 266 = 45 465, 53; 26, 08125 [курс НБУ на 01.09.2016] / 7, 9860 [курс НБУ на дату підписання договору] = 3,266)

Як заначалось вище донарахована (індексована) орендна плата має бути стягнута без вирахуванням податків, як це передбачено п.п. 3.1, 3.3 договору оренди від 30.04.2012, оскільки зобов`язання відповідача як податкового агента припинилися разом з припиненням дії договору за згодою сторін.

До частково задоволення підлягають і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягення з ТОВ «ДЦ Україна» 3% річних на заборгованість з донарахованої індексації (1 117 639 грн. 04 коп.) за період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року у розмірі 60 385 грн. 50 коп.; 3% річних на заборгованість з донарахованої індексації (1 117 639 грн. 04 коп.) за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 29 440 грн. 17 коп.; 3% річних на заборгованість з недоплаченої орендної плати за вересень 2016 року (13 222 грн. 59 коп. та 59 142 грн. 89 коп.) в сумі 2170 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції на підставі аналізу наявних у справі доказів прийшов до вірного висновку про необхідність застосування інституту позовної давності та про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягення з ТОВ «ДЦ Україна» 3% річних на простроченні платежі - заборгованість з донарахованої індексації (1 117 639 грн. 04 коп. за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року) у розмірі 27 931 грн. 59 коп. станом на 31 серпня 2016 року, відповідно до статті 625 ЦК України .

З проведеного розрахунку вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив періоди нарахування 3 % річних та правильно провів розрахунок.

Проведений розрахунок сторонами належними доказами не спростовано.

Задовольняючи позовну вимогу, щодо стягнення 3% річних на заборгованість з донарахованої індексації (1 117 639 грн. 04 коп.) за період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року у розмірі 29 440 грн. 98 коп. суд першої інстанції вірно зазначив, що дана позовна вимога підлягає до задоволення в межах заявленої вимоги, оскільки за вказаний період сума 3% річних є більшою, а суд виходячи з принципу диспозитивності не може виходити за межі позовних вимог, тому стягненню підлягає сума заявлена позивачем (1 177 639, 04 х 3 % : 364 х 333 дн. = 32 320, 98 грн).

Відповіно до часкового задоволення підлягає і позовна вимога, щодо стягнення 3 % річних на донараховану орендну плату (45 465 грн. 53 коп. та 1 041 грн. 78 коп.) за вересень 2016 року за період з 06 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, а саме в сумі 1 378 грн. 80 коп. (45 465, 53 грн. + 1 041, 78 грн. = 46 507, 31 грн.; 46 507, 31 грн. х 3 % : 364 х 360 дн. = 1 378, 80 грн.).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат на заборгованість з індексації, то колегія приходить до переконання, що такі підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат на заборгованість з індексації (1117639 грн. 04 коп.) за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 336 205 грн. 65 коп. задоволенню не підлягають, оскільки, в даному випадку, встановлений договором базовий розмір орендної плати (26 101 грн. 61 коп.)в період оренди корегувався коефіцієнтом курсової різниці, а відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 910/11249/17, офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. А у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Проте позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат на заборгованість з індексації (1 117 639 грн. 04 коп.) за період з 01.09.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 179 001 грн. 13 коп. підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 167 374 грн. 33 коп., так як в даний період втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції не відновлені еквівалентом іноземної валюти (1 177 639, 04 х 102, 8 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 1 х 101, 0 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 - 1 177 639, 04= 167 374, 33).

З тих самих підстав до часткового задоволення підлягаютьі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат на заборгованість з індексації (59 142 грн. 89 коп. та 13 222 грн. 59 коп.) за період з 01.09.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 10 999 грн. 55 коп., а саме в сумі 6 461 грн. 88 коп. за період з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року (45 465, 53 х 102, 8 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 1 х 101, 0 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 = 51 927, 41 - 45 465, 53 = 6 461, 88).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другоїстатті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

На підставі викладеного колегія приходить до переконання, що до частково задоволення підлягають і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за останні дванадцять місяців перед її зверненнямдо суду в сумі 19 879 грн. 01 коп. за несвоєчасну сплату орендної плати за вересень 2016 року, а саме в сумі 12 119 грн. 94 коп. з донарахованих сум (15.09.2016 р. - 15.09.2016 р. 46 507, 31 х 15, 5 % х 2 : 364 х 1 день = 39, 50 грн.; 16.09.2016 р. - 27.10.2016 р. 15 % 42 дні 1 605, 46 грн.; 28.10.2016 р. - 07.12.2016 р. 14 % 41 день 1 462, 75 грн.; 08.12.2016 р. - 25.01.2017 р. 14 % 49 днів 1 748, 17 грн.; 26.01.2017 р. - 01.03.2017 р. 14 % 35 дні 1 248, 69 грн.; 02.03.2017 р. - 13.04.2017 р. 14 % 43 дні 1 534, 10 грн.; 14.04.2017 р. - 25.05.2017 р. 13 % 42 дні 1 391, 40 грн.; 26.05.2017 р. - 06.07.2017 р. 12, 5 % 42 дні 1 337, 88 грн.; 07.07.2017 р. - 02.08.2017 р. 12, 5 % 27 днів 860, 07 грн.; 03.08.2017 р. - 31.08.2017 р. 12, 5 % 28 дні 891, 92 грн.).

В той же час суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 530, ч. 5 ст. 762 ЦК України, п. п. 3.4, 5.1 договору оренди від 30.04.2012 року за вересень 2016 року орендна плата мала бути сплачена до 05.09.2016 року, фактично була сплачена 16.09.2016 року відповідно до видаткового касового ордеру від 16.09.2016 року № 95, а отже прострочення зі сплати орендної плати мало місце з 06.09.2016 по 16.09.2016 року та вірно стягнув пеню з оплаченої відповідачем орендної плати за вересень за період з 14.09.2016 до 16.06.2016 у розмірі 30 грн. 62 коп., застосувавши строк позовної давності відповідно до поданої заяви.

Згідно пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я,майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Відповідно до ст 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 2.3.1 договору оренди від 30.04.2012 року орендар зобов`язаний протягом 3 робочих днів після закінчення або розірвання договору оренди повернути об`єкт оренди орендодавцеві в стані не гіршому, ніж на момент передачі об`єкту оренди за актом прийому-передачі орендарю, з урахуванням нормального зносу.

Сторони не заперечують, що позивач письмово надавала дозволи на проведення переобладнання приміщень під потреби магазину і невід`ємне поліпшення у вигляді зварної металевої конструкції залишилося у власності позивача.

16 вересня 2016 року між сторонами було підписано акт передачі житлового приміщення до договору оренди від 30.04.2012 року.

В той же час позивач не надав суду жодних доказів стану в якому було передано об`єкт оренди відповідачу.

В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування коштів на проведення ремонтних робіт в сумі 88 808 грн. 40 коп. позивачем надано висновок № 3 будівельно-технічного дослідження проведеного судовим експертом Дідовським Ю.В.

Із змісту висновку від 17.03.2017 № 3 вбачається, що на вирішення експерта було поставлено питання вартості ремонтно-будівельних робіт нежитлового приміщення по АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Акт повернення містить перелік недоліків щодо яких у висновку експерта не зазначено жодної необхідності проведення таких ремонтних робіт, а саме щодо відсутніх ручок на вікнах, відсутнього лічильника та відновлення постачання електроенергії та пошкодженої плитки.

Крім того, відсутність світильників та необхідність демонтажу кабелю не вказана в акті прийому-передачі, що свідчить про прийняття об`єкта оренди від відповідача до позивача без зауважень в частині відсутності світильників та необхідність демонтажу кабелю.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в акті вказано лише про необхідність проведення косметичного ремонту, в той час як у висновку експерта від 17.03.2017 року за № 3 мова про вартість саме такого виду ремонту не йде.

В той же час, питання необхідності проведення ремонту внаслідок нормального зносу чи то внаслідок недбалого ставлення до об`єкта оренди, всупереч п. 2.3.1 та п. 2.3.4 договору, експертом не досліджувалось.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення коштів на проведення ремонту в сумі 88 808 грн. 40 коп. та відповідно збитків в сумі 5555 грн. 00 коп. понесених в зв`язку складанням висновку від 17.03.2017 року за № 3.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 3068 грн. 75 коп.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню;порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шемеляк Г.Т. підлягає до часткового задоволення, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та пені слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ТОВ «ДЦ Україна» в цій частині задовольнити частково.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 24 травня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шемеляк Ганни Тарасівни задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року в частині стягнення 3% річних за користування коштами з орендної плати за січень 2014 року - серпень 2016 року з 01.10.2014 року по 31.08.2016 року в розмірі 27 931 грн. 59 коп. (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять одна грн. 59 коп.), 3% річних за користування коштами з орендної плати за січень 2014 року - серпень 2016 року за період з 01.09.2016 року по 31.07.2017 року у розмірі 29 440 грн. 98 коп. (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок грн. 98 коп.), пені за несвоєчасну сплату орендної плати, яка була проведена, за вересень 2016 року у розмірі 30 грн. 62 коп. (тридцять грн. 62 коп.) за період з 14.09.2016 року по 16.06.2016 року, та в частині відмови в стягненні інфляційних втрат на заборгованість з індексації 1 117 639 грн. 04 коп.(один мільйон сто сімнадцять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн.. 04 коп.) за період з 01.01.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 336 205 грн. 65 коп. (триста тридцять шість тисяч двісті п`ять грн.. 65 коп.), витрат на проведення ремонту в сумі 88 808 грн. 40 коп. (вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісім грн.. 40 коп) та збитків в сумі 5 555 грн. 00 коп. (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять грн.. 00 коп) понесених в зв`язку складанням висновку від 17.03.2017 року за № 3 - залишити без змін.

В іншій частині рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (04073, м. Київ Оболонський р-н, проспект Степана Бандери (Московський), 28-А, ідентифікаційний код 32424255) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ):

- недоплачену орендну плату за вересень 2016 року в сумі 1 041 грн. 78 коп. (одна тисяча сорок одна грн. 78 коп);

- заборгованічть з індексації (курсової різниці) за вересень 2016 року у розмірі 45 465 грн. 53 коп. ( сорок п`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять грн..53 коп.) за 16 днів вересня 2016 року;

- 3 % річних на донараховану орендну плату за вересень 2016 року за період з 06 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року в сумі 1 378 грн. 80 коп.( одна тисяча триста сімдесят вісім грн.. 80 коп.);

- інфляційні втрати на заборгованість з індексації (1 117 639 грн. 04 коп.) за період з 01.09.2016 року по 31.07.2017 року в сумі 167 374 грн. 33 коп. (сто шістдесят сім тисяч триста сімдесят чотири грн. 33 коп.);

- інфляційні втрати на заборгованість з донарахованих сум за вересень 2016 року в сумі 6 461 грн. 88 коп. (шість тисяч чотириста шістдесят одна грн. 88 коп.);

- пеню в сумі 12 119 грн. 94 коп. (дванадцять тисяч сто дев`ятнадцять грн. 94 коп.)

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 068 грн. 75 коп. (три тисячі шістдесят вісім грн. 75 коп.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.