233 № 233/4031/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Березнякової Л.С. ,

представника відповідача Варчина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду із позовною заявою до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Свої неодноразово уточнені вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 12 квітня 2016 року в провадженні ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0000482, внесене за фактом крадіжки грошових коштів з його будинку по АДРЕСА_1 , але органи поліції не вживають ніяких заходів щодо розкриття вказаного злочину та повернення викраденого. Крім того зазначав, що факти крадіжок з його будинку та подвір`я трапляються неодноразово, про що він повідомляє органи поліції, але ніякого реагування на його звернення та прийняття дійових заходів не відбувається. Зазначеною протиправною бездіяльністю йому протягом тривалого часу завдаються значні моральні страждання, а оскільки він є хворою людиною, це призводить до погіршення стану його здоров`я, він сильно знервується, живе у постійному стразу за безпеку себе та своєї сім`ї. Тому просив, з урахуванням уточнень, зобов`язати негайно знайти злочинців та повністю повернути викрадене, а також стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі, визначеному судом, але не менш 100 тис. грн., та не більше 1 млн. гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав останні уточнені вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача - Державної казначейської служби Березнякова Л.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, надала письмовий відзив, обґрунтовуючи заперечення відсутністю законних підстав для задоволення позову та недоведеності наявності обставин як завдання так і розміру моральної шкоди (а.с.44-47,84-86).

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області Варчина Р.С. у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 Згідно письмового відзиву також зазначив про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову, недоведеність позовних вимог. Позивач не визнавав протиправними рішення та бездіяльність слідчих та процесуальних керівників прокуратури Донецької області в порядку ст.303 Кримінального процесуального кодексу України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, а отже підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди немає. Наявні у позивача захворювання ніяким чином не пов`язані з вчиненням відносно нього злочину. Доводи позивача ґрунтуються на його особистих надуманих припущеннях та мають на меті лише бажання необґрунтованого збагачення за рахунок державних коштів. Належних та допустимих доказів спричинення матеріальної та моральної шкоди відповідачами, позивач не надав (а.с.1123-125).

Представник відповідача - прокуратури Донецької області Шалата С.С. у судовому засідання заперечував, підтримав письмові заперечення, згідно яких також вказував на повну відсутність законних підстав для задоволення позову. Позивач не довів усіх обов`язкових складових підстав для відшкодування моральної шкоди. Щодо зобов`язання органу досудового розслідування прикласти зусиль для арешту злочинців, зазначив, що в межах цивільної справи суд не може перевіряти законність кримінально-процесуальних дій слідчого чи прокурора та спонукати їх або інші органи до вчинення будь-яких дій під час досудового розслідування, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів та виступатиме втручанням у кримінальне провадження (а.с.28-31).

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 12.04.2106 року слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України за заявою ОСОБА_1 про те, що 07.04.2016 року в період часу з 10 години 00 хвилин до 13 годин 00 хвилин невстановлена особа, діючи умисно, таємно з корисливих спонукань, проникла до будинку АДРЕСА_1 , звідки викрала майно яке належить ОСОБА_1 , після чого з викраденим з місця скоєння правопорушення зникла, завдавши останньому матеріальний збиток на загальну суму 5100 грн. (а.с.74).

Згідно Довідки по кримінальному провадженню № 0000482 за вказаним фактом триває досудове розслідування, виконуються слідчі дії для встановлення свідків та очевидців скоєння даного правопорушення та встановлення інших осіб, які причетні до вказаного кримінального правопорушення (а.с.146-147).

При цьому суд зазначає, що допитана у якості свідка під час досудового розслідування дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 пояснила, що її чоловік раніше звертався до Костянтинівського ВП про викрадення із їхнього будинку грошей в сумі 5000 грн., але ця крадіжка була вчинена наприкінці травня 2010 року. Більше з того часу яких-небудь крадіжок грошей з будинку не було, у 2016 році також (а.с.150-151).

У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень цього Закону (ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Оскільки у справі з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність органу досудового розслідування та процесуальних керівників прокуратури під час нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, то суд робить висновок, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3,5,9 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За правилом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків(ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_1 . обґрунтовує бездіяльністю слідчих органу досудового розслідування та процесуальних керівників прокуратури у кримінальному провадженні. Такі процесуальні рішення, дії чи бездіяльність прокурора є предметом оскарження відповідно до правил статей 311-312 КПК України. У той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, відповідає вимогам п. 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод яким визначено, що «кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним». Але із таким скаргами на рішення, дії або бездіяльність слідчих та процесуальних керівників прокуратури позивач ОСОБА_1 до суду не звертався.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчих органу досудового розслідування та процесуальних керівників прокуратури моральної шкоди яка, згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Надані позивачем на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди Виписний епікриз №3785 від лютого 2018 року та Виписка із медичної картки стаціонарного хворого від жовтня 2017 року, підтверджують тільки те, що позивач ОСОБА_1 дійсно страждає низкою захворювань: раком сечового міхура, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою 2 ст., шийним остеохондрозом. Але вказані захворювання ніяким чином не пов`язані із вчиненням відносно позивача протиправних дій у 2016 році, оскільки онкологічне захворювання виникло приблизно у 2014 році, а решта хвороб - у 2012 році та їх загострення виникають внаслідок підняття важких предметів (а.с.13-14).

Крім того, всупереч вищенаведеним нормам позивачем ОСОБА_1 нічим не обґрунтовано суму позову та з чого він виходив при визначенні розміру завданої йому моральної шкоди.

За таких підстав суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.7, 8, 19, 141, 264-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 24 травня 2019 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, юридична адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Донецькій області, юридична адреса: пр-т Нахімова, 86, м. Маріуполь, Донецька область, .

Відповідач: Прокуратура Донецької області, юридична адреса: вул. Університетська, буд. 6,м. Маріуполь, Донецька область, код ЄДРУО 25707002.

Суддя