КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5844/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року (суддя Коробенко С.В.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановила:

у вересні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1 153 950грн, що еквівалентно 35 000 євро за офіційним курсом НБУ на день подання позову, та матеріальної шкоди у розмірі 55 250грн, що еквівалентно 1675 євро за офіційним курсом НБУ на день подання позову.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро; заборони будь-яким суб`єктам права вчиняти будь-які дії, спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб`єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб`єктам публічного права, фізичним особам, юридичним особам); зупинення здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро; заборони Кабінету міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро.

Позивач вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист її прав.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року

у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову: накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро та заборонити будь-яким суб`єктам права вчиняти будь-які дії, спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб`єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб`єктам публічного права, фізичним особам, юридичним особам); зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро; заборонити Кабінету міністрів України, Міністерству фінансів України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро; в частині заборони Національному банку України, його посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 209 200грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову складає 36 675 євро - відмовити.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права та не врахування тієї обставини, що права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», є майном, за рахунок якого може бути виконано дане рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, зважаючи на положення ч. 7 ст. 150 ЦПК України, позивач просить відмовити в задоволенні заяви в частині заборони Національному банку України, його посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 209 200грн.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.96, 133, 145), тричі у судові засідання не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила.

Відповідач про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся через посольство Російської Федерації в Україні (с.с.95, 103, 135), свого представника у судові засідання не направив.

Представник позивача - адвокат Ганчук П.Я., будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.102, 134), у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на його занятість у іншому судовому розгляді.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд

може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

23 квітня 2019 року представник позивача - адвокат Ганчук П.Я. подав до апеляційного суду клопотання про перенесення судового розгляду, призначеного на 23 квітня 2019 року, посилаючись на необхідність бути присутнім при слідчих діях у кримінальному процесі. При цьому, клопотання до канцелярії суду було подано об 11год. 40хв., а судове засідання було призначено на 12год. (с.с.97), що ставило під сумнів дійсність зазначених адвокатом причин його неявки у судове засідання.

Разом з цим, з метою надання позивачу можливості бути представленою у судовому засіданні при розгляді її апеляційної скарги професійним представником, колегія суддів клопотання представника позивача задовольнила та відклала розгляд справи на 7 травня 2019 року, повідомивши про це у визначений законом спосіб, як позивача, так і її представника.

Однак, 7 травня 2019 року представником позивача - адвокатом Ганчуком П.Я. була подана завідомо безпідставна заява про відвід колегії суддів, що призвело до відкладення розгляду справи.

Подаючи клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 21 травня 2019 року, представник позивача - адвокат Ганчук П.Я. надав копію ухвали про відкриття провадження у справі № 219/3215/19 від 22 квітня 2019 року, в якій не зазначені прізвища учасників справи, та копію договору про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року, укладеного з ОСОБА_2

Разом з цим, про день та час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 адвокат Ганчук П.Я. отримав повідомлення 14 травня 2019 року (с.с.136), тобто до укладення договору з ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладені обставини і те, що неявка позивача та представника позивача у судове засідання є третьою, колегія суддів вважає, що представник позивача недобросовісно користується своїми процесуальними правами, заявляє завідомо безпідставні та необґрунтовані відводи колегії суддів, вчиняє інші дії, які призводять до відкладення судового розгляду апеляційної скарги та порушення встановлених законом строків для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, чим безпідставно затягує розгляд справи, тому колегія суддів визнала такі дії представника позивача зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів залишає клопотання представника ОСОБА_1 . - адвоката Ганчука П.Я. про відкладення розгляду справи без розгляду, та згідно положень ст. 372 ЦПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заяви, а зазначені у заяві обставини не є достатніми для вжиття заходів, запропонованих

позивачем.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З наданих позивачем суду першої інстанції документів вбачається, що у Високому суді правосуддя відділення королівської лави (Лондон) перебуває позов компанії «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» до України, яка представлена міністром фінансів України, про стягнення грошових коштів за Трастовим актом, який був укладений 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» щодо видачі доларів США з 5-відсотковими зобов`язаннями.

Відповідач не є стороною у зазначеному судовому спорі.

Також колегія суддів враховує, що у даній справі не є учасниками ні Україна, ні компанія «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», які є сторонами трастового акту від 24 грудня 2013 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем не наведено належного обґрунтування, як саме забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може забезпечити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, та ефективний захист її

прав.

Доводи апеляційної скарги, що права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» є майном, на яке можна звернути стягнення у випадку задоволення позову, є припущеннями.

При цьому необхідно враховувати, що здійснення Україною платежів за вказаним трастовим договором зупинено розпорядженням Кабінету міністрів України № 1312-р від 18 грудня 2015 року, а у разі задоволення Високим судом правосуддя відділення королівської лави (Лондон) позову компанії «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», зупинення виконання такого судового рішення шляхом заборони права вимоги у забезпечення позову особи, яка не була стороною у тому спорі, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк