ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Чернівці

справа № 718/2113/19

провадження №22-ц/822/934/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Балицької С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання дій органу державної влади незаконними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Мізюк В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, в якому просив: визнати незаконними дії органу державної влади в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області щодо вимоги повторно виготовити проект землеустрою та зобов`язати здійснити реєстрацію наданої йому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,2218 га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В позові посилався на те, що рішенням 23 сесії 6 скликання Брусницької сільської ради від 15.07.2013 року № 904-23/13 (із змінами, внесеними рішенням 26 сесії 6 скликання від 05.11.2013 року № 956-26/13 ) йому передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,2218 га під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , затверджено проект землеустрою та надано дозвіл на складання та видачу правовстановлюючого документа про право власності на дану земельну ділянку. Земельна ділянка перебуває в його користуванні та на ній розташована належна йому на праві власності нерухомість (будівля колишньої лазні), згідно договору дарування ВЕМ № 935139 від 20.02.2007 року.

Рішенням 11 сесії 5 скликання Брусницької сільської ради № 414/11 від 10.05.2007 року за наслідками розгляду заяви, йому затверджено розроблену документацію щодо реконструкції будівлі лазні під житловий будинок та внесено частково зміни до генплану забудови с.Діброва, надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки під будівництво житлового будинку, вирішено здійснити надання зазначеної земельної ділянки безкоштовно у власність на підставі проекту відведення земельної ділянки.

Приватним підприємством "Земцентр" виготовлено проект землеустрою від 13.12.2013 року № 328 щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у власність позивачу.

26 листопада 2018 року він звернувся до відповідача із заявою щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру на вищенаведену земельну ділянку з метою оформлення права власності. Проте відповідачем було відмовлено в реєстрації земельної ділянки, оскільки проект землеустрою розроблений та затверджений із порушенням норм земельного законодавства.

На його повторне звернення з аналогічним клопотанням відповідачем зазначено, що зазначена земельна ділянка, на якій розташовані будівлі колишньої лазні, знаходиться за межами населеного пункту та належить до земель сільськогосподарського призначення.

Вважає, що діями відповідача порушено його право на отримання безоплатно у власність земельну ділянку.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2019 року у відкритті провадження по справі відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини пов`язані з виконанням відповідачем своїх владних управлінських функцій, а тому цей спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він уже звертався з аналогічним позовом до адміністративного суду, однак Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 10 травня 2019 року закрив провадження у справі, мотивуючи це тим, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Крім того зазначає, що спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем не стільки щодо правомірності оскаржуваних дій, а щодо набуття у власність земельної ділянки та вчинення відповідних реєстраційних дій.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням 23 сесії 6 скликання Брусницької сільської ради від 15 липня 2013 року №904-23/13, ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2218 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, затверджено проект землеустрою та надано дозвіл на складання та видачу правовстановлюючих документів про право власності на вказану земельну ділянку.

Приватним підприємством «Земцентр» виготовлено проект землеустрою від 13 грудня 2013 року №328 щодо відведення даної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , однак йому відмовлено в реєстрації зазначеної земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка знаходиться за адміністративними межами с.Діброва та відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання дій органу державної влади незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2019 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 звертався з аналогічним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду. 10 травня 2019 року ухвалою цього суду провадження у справі закрито з тих підстав, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Юрисдикційність конкретного спору чи категорії спорів може бути прямо визначена в законі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами. Зокрема у рішенні від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08) ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. При цьому ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27, 28, 38-40 рішення).

У рішенні від 01 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06) ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13, 14, 23, 25, 26 рішення).

У рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08) ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (пункти 116, 119, 122-125 рішення).

У рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18, 24 рішення).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово константувала існування юрисдикційного конфлікту та зазначала, що заявнику має бути забезпечено доступ до правосуддя, що включає і розгляд скарги по суті, навіть в іншому, ніж це передбачено законом, судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду у належному, адміністративному, судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду.

Зокрема, такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 757/56680/16-ц (провадження № 14-267цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 14-362цс18), від 13 березня 2019 року у справі № № 461/1221/16 (провадження № 14-577цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17 (провадження № 14-658цс18).

Суд першої інстанції не врахував, що наявність юрисдикційних конфліктів між адміністративним та цивільним судом, непослідовність національного суду створює ОСОБА_1 перешкоди у реалізації права на судовий захист, ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що цей спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2019 року

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк