КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2474/2019
справа №758/964/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Дроздової Ж.В., Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Войтенко Т.В. 01 листопада 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа - ОСОБА_4 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати звільнення незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22 грудня 2017 року №1016 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити на роботі на посаді головного спеціаліста відділу консолідованої звітності Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року;

- стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути 7000 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2015 року прийнята на роботу у Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності, 31 липня 2017 року звільнена у зв`язку із переведенням та 01 серпня 2017 року прийнята на посаду головного спеціаліста відділу консолідованої звітності Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку із його утворенням, реорганізованим шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

29 грудня 2017 року з цієї посади звільнена наказом Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2017 року №1016 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 чт.40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним та мотивує наступним.

12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанову №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України".

На підставі цієї постанови видано наказ №603 "Про зміни в організації і праці", який в усній формі доведено до відома всіх працівників.

Пунктом 3.1 наказу передбачалось до 01 листопада 2017 року попередити працівників про зміни в організації виробництва і праці та можливе майбутнє вивільнення під особистий підпис, проте персонально письмово не пізніше ніж за два місяці про ці обставини її не повідомили, відтак зазначає, що не знала про можливе звільнення і не шукала іншої роботи.

Зазначає, що їй не запропонували вакантних посад, при цьому після 26 жовтня 2017 року здійснювався найм нових працівників, також з 02 січня 2018 року відповідач продовжує наймати працівників.

Посилаючись на ці обставини, просить позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд залишив поза увагою обставини прийняття нових працівників, у той час коли звільнялись працюючі. Зокрема найнято головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи, при цьому ОСОБА_1 відповідала кваліфікаційним вимогам до цих посад.

Відповідачем при звільненні не перевірено обставини стосовно наявності у ОСОБА_1 переваг на залишення на роботі та суду на спростування цього не надано порівняльної інформації щодо інших працівників, які були залишені на роботі та щодо яких ОСОБА_1 впевнена про наявність у неї переваг. Вказує на незаконність включення до кваліфікаційних вимог більш розширених критеріїв відповідності, а саме наявність досвіду роботи від трьох років.

Також зазначає, що було ліквідовано Департамент фінансово-економічної діяльності і Департамент бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, де працювала ОСОБА_1 , при цьому утворено Департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, тобто фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація.

Вказує, що надана суду копія наказу №603 не відповідає тій, що оголошувалась працівникам та копія якого видана їй. В наказі, що оголошувався, було відсутнє повідомлення про майбутнє звільнення.

Окрім того, наказ №603 видано на підставі постанов правління Фонду №47, 50-52, проте жодна з них також не містить вказівки на звільнення працівників. Використання в тексті наказу слова "можливе" не свідчить про попередження про звільнення.

Вказує, що додаток до наказу №603 із підписами працівників не можна вважати додатком, оскільки всі аркуші додатку не підписані особою, яка підписала сам наказ; додаток не містить назви, що він є додатком та саме до цього наказу (крім одного аркуша); текст над першим аркушем додатку із підписами керівників не містить слів "та про можливе майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням"; наявні інші відмінності в оформленні; друкований текст виконано пізніше ніж рукописний. Сукупність видимих ознак свідчать про підробку документа, але суд відхилив клопотання про призначення експертизи документа.

Зазначає, що директор Фонду соціального страхування України не мав повноважень згідно із Законом "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" приймати рішення про скорочення чисельності та штату працівників.

Вказує про неотримання згоди від первинної профспілкової організації на її звільнення, а ОСОБА_3 головою профспілки не обирався.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України посилається на повноту встановлених судом обставин справи, зокрема про наявність попередження про звільнення. Доводи про те, що позивачу не запропоновано інших робочих місць вважає безпідставними, оскільки позивав не відповідала необхідним вимогам. Посилається на безпідставність тверджень про необхідність згоди профспілкової організації, оскільки позивач не була її членом. Вказує, що суд обґрунтовано відмовив у призначенні експертизи документу.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_4 посилається на законність рішення суду першої інстанції, правильність встановлених обставин щодо скорочення чисельності і штату працівників, завчасне попередження позивача про звільнення, відсутність серед вакантних посад тих, які могла б обіймати позивач, неналежність позивача до членів профспілки.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача Феклістов О.В. та третя особа ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з дотримання вимог законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Змінами в організації виробництва і праці слід розуміти раціоналізацію робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Окрім того, Верховним Судом України при розгляді цивільної справи №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року висловлено правову позицію про те, що власникє таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпПУкраїни щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець єтаким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягомцього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

В контексті ст.49-2 КЗпП України та зазначеної правової позиції, роботодавець зобов`язаний вжити заходів з недопущення вивільнення працівника та запропонувати йому будь-які вакантні посади, які відповідали б його фаху та спеціальності.

Зазначене є гарантією, яка встановлена ст.5-1 КЗпП України та власне ст.49-2 цього Кодексу.

Установлено, що 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 прийнята на посаду головного спеціаліста відділу організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 29 грудня 2015 переведена на посаду начальника відділу організаційного забезпечення управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, 20 січня 2016 переведена на посаду головного спеціаліста відділу фінансування та регіональних програм, а з 27 січня 2017 року на посаду головного спеціаліста відділу консолідованої звітності та фінансового аналізу управління фінансів, обліку та звітності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

20 липня 2017 року затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 267 штатних одиниць.

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста відділу консолідованої звітності та фінансового аналізу управління фінансів, обліку та звітності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку переведення у Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, де 01 серпня 2017 прийнята на посаду головного спеціаліста відділу консолідованої звітності Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанову №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України", якою з 01 січня 2018 року затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць, а 31 жовтня 2017 року затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01 січня 2018 року у кількості 188 штатних одиниць.

Постановою правління Фонду від 10 жовтня 2017 №50 "Про затвердження структури органів Фонду" затверджено та введено в дію з 01 січня 2018 року, зокрема, структуру виконавчої дирекції Фонду згідно із додатком 2. Пунктом 2.2 цієї постанови вказано провести з дотриманням вимог чинного законодавства України організаційні заходи з приведення структури виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови, в тому числі попередити працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі звільнення тощо.

З 01 січня 2018 року ліквідовано Департамент фінансово-економічної діяльності з граничною чисельністю працівників 18 одиниць і Департамент бухгалтерського обліку та консолідованої звітності з чисельністю працівників 22 штатні одиниці, створено Департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності з граничною чисельністю 29 штатних одиниць.

Внаслідок цих змін у структурі Виконавчої дирекції з 01 січня 2018 року посаду головного спеціаліста відділу консолідованої звітності Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яку займала ОСОБА_1 , скорочено.

Також прийнято постанови від 10 жовтня 2017 року №51 "Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів", №52 "Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України".

На виконання вищенаведених постанов Правління Фонду соціального страхування України №47, 50, 51, 52, видано наказ від 26 жовтня 2017 року №603 за підписом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України "Про зміни в організації виробництва і праці", яким наказано ввести з 01 січня 2018 року зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, вказані у постановах № 47, 50, 51, 52; до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо персонального попередження всіх працівників про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників під особистий підпис згідно з додатком.

На виконання цього наказу 26 та 27 жовтня 2017 року працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис попереджено про зміни в організації виробництва і праці з 01 січня 2018 року. Оформлення повідомлення про зміни в організації виробництва і праці відбувалося шляхом проставлення особистого підпису працівниками у відповідній графі навпроти свого прізвища та назви посади відповідного структурного підрозділу виконавчої дирекції Фонду, для кожного із яких (структурного підрозділу) виділявся окремий аркуш.

Аркуш, на якому ОСОБА_1 проставила свій підпис, призначений для Департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, не містить вказівки на те, що він є додатком до наказу №603, на відміну від аркуша, що призначений для Керівництва, але в той же час містить виклад інформації щодо змін в організації виробництва і праці, істотних умов праці, номери та назву вищевказаних постанов, дату введення цих змін, попередження про можливе майбутнє звільнення, а також те, що це попередження здійснюється на підставі наказу №603.

Наказом, за підписом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_4, від 22 грудня 2017 року №1016 ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року звільнена з роботи з посади головного спеціаліста відділу консолідованої звітності Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано вакантні посади, проте було прийнято ряд нових працівників, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Судом першої інстанції також установлено, що ОСОБА_1 10 вересня 2010 року закінчила Державну академію статистики, обліку і аудиту України та здобула кваліфікацію бакалавра з обліку і аудиту; 01 червня 2012 року закінчила Національну академію статистики, обліку і аудиту України та здобула кваліфікацію магістра з обліку і аудиту.

Згідно відомостей трудової книжки, ОСОБА_1 до роботи у виконавчій дирекції мала досвід бухгалтерської роботи 1 рік 10 місяців 17 днів. Безперервний стаж роботи ОСОБА_1 в Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його правонаступнику - Фонді соціального страхування України на дату звільнення становив 2 роки 18 днів.

В період з 26 жовтня 2017 року (дата попередження позивача про наступне вивільнення) до 29 грудня 2017 року (день звільнення з роботи ОСОБА_1) у штаті відповідача були вакантні посади:

- заступника директора виконавчої дирекції Фонду;

- директора департаменту юридичної роботи;

- заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи (звільнений з посади 29 грудня 2017 року за власним бажанням);

- головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи;

- головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи;

- головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту;

- головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи.

Судом першої інстанції перевірено дотримання роботодавцем положень частини 2 ст. 40 КЗпП України, проаналізовано кваліфікаційні вимоги до кожної із вакантних посад та вірно установлено відсутність вакантних посад, які б відповідали фаху та спеціальності позивача.

Зокрема, посада заступника директора не могла бути запропонована ОСОБА_1 , оскільки на дану посаду призначається особа Правлінням фонду, а відтак пропонування даної посади виходить за межі компетенції Виконавчої дирекції.

Посада директора департаменту юридичної роботи вимагає наявність освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста і стаж роботи за фахом не менше 5 років.

Посада заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи передбачає наявність освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста і стаж роботи у сфері договірного права, забезпечення господарської діяльності не менше 2 роки, або на посадах керівника юридичного підрозділу не менше 1 року.

Посада головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи передбачає наявність стажу претензійно-позовної роботи не менше 2 років, наявність посвідчення адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Посада головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи передбачає наявність юридичної освіти та освітньо-кваліфікаційного рівня магістра, спеціаліста за спеціальністю "Правознавство" і стаж роботи нормотворчої діяльності, систематизації та моніторингу законодавства не менше 2 років.

Посада головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту передбачає наявність повної вищої освіти за кваліфікацією "облік і аудит" та стаж бухгалтерської роботи не менше 3 років.

Посада головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи передбачає наявність освіти за напрямком "адміністративний менеджмент".

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачу мала б бути запропонована посада головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту або посада головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи, є помилковими та відхиляються колегією суддів, оскільки до цих посад роботодавцем установлені певні кваліфікаційні характеристики з огляду на коло завдань та обов`язків працівника, зокрема стаж бухгалтерської роботи не менше 3 років (в першому випадку) або наявність освіти за напрямком "адміністративний менеджмент" (в другому випадку), які у позивача відсутні.

Ураховуючи, що однією з основних умов трудового договору є трудова функція працівника, яка визначається відповідно до його конкретної роботи, кваліфікації, професії, при цьому посадова інструкція є первинним кадровим документом, який має юридичну силу, складається власником чи уповноваженим ним органом, регулює організаційно-правовий статус працівника і визначає його конкретні завдання та обов`язки, права, повноваження, відповідальність, кваліфікацію, які потрібні для забезпечення ефективної роботи, відтак суд не наділений повноваженнями втручатись у визначення кваліфікаційних характеристик до певної посади.

Поряд з цим судом першої інстанції вірно установлено відсутність у новоствореному Департаменті фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності посади, відповідній кваліфікаційним характеристиками тій, що обіймала позивач.

Також судом першої інстанції установлено відсутність працівників, які б продовжували роботу на посаді, яку займала ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відсутні підстави уважати про порушення вимог ст.42 КЗпП України.

Твердження скаржника щодо переважного права залишення на посаді відхиляється колегією суддів з таких підстав.

Відповідно до части 1 та 2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Згідно із ст.42 КЗпП України під час вирішення питання про працівника, який має більше переваг на залишення на роботі, спочатку вирішується питання про порівняльні характеристики кваліфікації і продуктивності праці працівників. Перевагу має той, працівник, показники якого більші. Якщо ж жоден із працівників не має більших показників за цими ознаками, тобто всі працівники рівні, то законом, як спосіб вирішення цього питання, установлено ряд додаткових ознак, які застосовуються у порядку черговості.

При цьому за змістом ст. 42 КЗпП України правило порівняння характеристик застосовується до всіх працівників, які обіймають таку ж посаду.

Ураховуючи відсутність працівників, які продовжували б роботу на такій же посаді, відсутні підстави для оцінки переважного права позивача.

Доводи скаржника про те, що позивач не була персонально попереджена про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, як передбачено частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України, а наказ №603 від 26 жовтня 2017 року є підробленим, відхиляються колегією суддів з таких підстав.

Матеріали справи містять належним чином посвідчену копію Наказу №603 від 26 жовтня 2017 року "Про зміни в організації виробництва і праці", який видано та підписано директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_4, а також відповідний додаток, що містить відомості про попередження про можливе майбутнє звільнення із особистим підписом позивача ОСОБА_1 та зазначенням дати "26.10.2017".

Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказує про оголошення всім працівникам Виконавчої дирекції змісту цього наказу, проте відсутність персонального попередження.

Твердження скаржника про те, що на момент проставлення підписів працівниками Фонду у додатку до наказу над та під таблицями зі списком осіб були відсутні будь-які тексти, колегією відхиляються, оскільки не підтверджено належними доказами, а ґрунтується виключно на припущеннях.

Колегією суддів відхилено клопотання представника скаржника щодо призначення технічної експертизи вказаного вище додатку до Наказу №603, оскільки запропоновані на вирішення експертизи питання не можуть встановлювати доказових даних щодо фактів, які мають значення для вирішення цієї справи, при цьому текст з нумерацією 11.2 та 12.3 таблиці віднесений до інших структурних одиниць.

Твердження апеляційної скарги про те, що наказ №603 видано на підставі постанов правління Фонду №47, 50-52, які не містять вказівки на звільнення працівників, є помилковими, спростовується змістом цих постанов, зокрема пунктом 2.2 постанови правління Фонду від 10 жовтня 2017 №50 "Про затвердження структури органів Фонду" визначено провести з дотриманням вимог чинного законодавства України організаційні заходи з приведення структури виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови, в тому числі попередити працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі звільнення тощо.

Використання в тексті наказу №603 слова "можливе", на що вказує скаржник в апеляційній скарзі, не спростовує попередження про звільнення як таке та не свідчить про недотримання вимог закону в частині попередження про наступне вивільнення.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що було ліквідовано Департамент фінансово-економічної діяльності і Департамент бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, де працювала ОСОБА_1 , при цьому утворено Департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності, тобто фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація, відхиляються колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду про встановлення факту змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників (з 267 до 188 штатних одиниць) та відповідної оптимізації робочих місць.

Доводи апеляційної скарги про те, що директор Фонду соціального страхування України не мав повноважень згідно із Законом "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" приймати рішення про скорочення чисельності та штату працівників, відхиляються колегією суддів, оскільки згідно частини 1 ст.8 цього Закону передбачено, що виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та проводить діяльність від імені Фонду в межах та порядку, визначених Статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Наказ від 26 жовтня 2017 року №603 "Про зміни в організації виробництва і праці" видано на виконання наведених вище постанов Правління Фонду соціального страхування України №47 від 12 вересня 2017 року, №50 від 10 жовтня 2017 року, тобто директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в межах визначених законом повноважень.

Доводи скаржника в частині недотримання вимог ст.43 КЗпП України та неотримання попередньої згоди органу профспілкової організації відхиляються колегією суддів, оскільки установлено, що ОСОБА_1 не була членом профспілки працівників Виконавчої дирекції Фонду.

При вирішення спору судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та вирішено спір на підставі досліджених у справі доказів.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова