Справа 688/180/19
№ 2/688/261/19
Рішення
іменем України

22 квітня 2019 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Босюка В.А.

при секретарі Кулеші Л.М.,

з участю позивача,

представника відповідача Спірідонової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шепетівка справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21.01.2014 року за його заявою командиром військової частини НОМЕР_1 призначено додаткову службову перевірку для визначення правильності нарахування суми, яка підлягала стягненню з нього за нестачу акумуляторних батарей. 10.02.2014 року за результатами вказаної перевірки складено акт, яким встановлено провести йому донарахування на суму 9677,36грн. за нестачу 68 штук акумуляторних батарей.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 02.08.2016 року задоволено позов військової частини НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь вказаної військової частини 9677,36грн. матеріальної шкоди та судовий збір в сумі 243,60грн.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23.01.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року, скасовано заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду від 02.08.2016 року та відмовлено військовій частині НОМЕР_1 в позові про відшкодування шкоди. Апеляційним судом встановлено, що підставою для відмови в позові є не підтвердження документально суми нестачі, а акт службової перевірки про нестачу акумуляторних батарей та відомість визначення їх залишкової вартості є нікчемними.

Вважає, що діями, пов`язаними із зверненням до суду про стягнення з нього шкоди за нестачу акумуляторів, відповідач порушив його особисті і майнові права, що породжує у нього право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральну шкоду обґрунтовує періодичними перебуваннями на стаціонарному лікуванні протягом липня-жовтня 2016 року в Шепетівській ЦРЛ, м. Дніпро, Хмельницькому обласному кардіологічному диспансері, Хмельницькій обласній лікарні, з діагнозом серцево-судинні захворювання та гіпертонія. Судові засідання проводились під час перебування його у лікарні і судові тяжби, що влаштувало керівництво військової частини, призвели до призначення йому інвалідності 3-ої групи, розлучення з дружиною у серпні 2016 року. Для відновлення порушеного права звертався до юристів, витрачав час та кошти на консультації, що порушувало його звичайний ритм життя. Спричинену моральну шкоду оцінює у 100 000 грн. Крім того, просить стягнути майнову шкоду 267,96 грн., як кошти витрачені на оплату судового збору за оскарження заочного рішення Шепетівського міськрайонного суду від 02.08.2016 року. В зв`язку з наведеним шкоду в зазначених розмірах просив стягнути з командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2019 року за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 .

В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, пояснив, що визначений ним розмір моральної шкоди це кошти, які він витратив на лікування в минулому і передбачає витратити на майбутнє лікування. Причиною встановлення групи інвалідності вважає наявність з 2008 року захворювань під час служби до 2011 року у військовій частині та в послідуючому в АТО.

Представник відповідача подала відзив на позов, в судовому засіданні позов не визнала, обґрунтовуючи заперечення тим, що позивач у військовій частині НОМЕР_1 проходив службу з 2004 по 2011 рік, з якої був звільнений за станом здоров`я. Під час проходження служби позивач допустив нестачу військового майна на суму 70271грн., яка за позовом військової частини була в судовому порядку в 2014 році з нього стягнута. Стосовно стягнення моральної шкоди пояснила, що ОСОБА_1 на розгляд справи про стягнення вартості нестачі акумуляторів до суду не з`являвся, в зв`язку з чим 02.08.2016 року ухвалено заочне рішення. Судових тяжб, морально-психологічного тиску з боку військової частини не було. Військова частина не має ніякого відношення до інвалідизації позивача, оскільки він хворіє з 2008 року, та до розірвання шлюбу з дружиною. Вимоги позивача бездоказові, базуються на припущеннях та надуманих доводах.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить в позові відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.
Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 2 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У п. 3 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач заявив вимоги про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ухваленням судом апеляційної інстанції 23 січня 2017 року рішення про відмову військовій частині НОМЕР_1 в позові про стягнення шкоди у розмірі 9677,36грн. з відповідача ОСОБА_1 , пов`язаної з нестачею акумуляторних батарей. За вказаних обставин позивач вважає, що судовими тяжбами командуванням військової частини НОМЕР_1 йому завдано моральної шкоди на суму 100 000грн, оскільки протягом липня-жовтня 2016 року він проходив лікування серцево-судинних захворювань та гіпертонії у різних медичних закладах.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В зв`язку з виявленою нестачею акумуляторів на суму 9677,36грн., які перебували у відданні військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з метою захисту свого права, а саме на відшкодування майнової шкоди, вказана військова частина звернулась до суду про стягнення такої шкоди з ОСОБА_1 , чим скористалась передбаченим ст. 4 ЦПК України правом.
За таких обставин дії командування цієї частини є цілком законними. Відмова в позові про стягнення з ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з нестачею акумуляторів, із-за недоведеності позивачем належними та допустимими доказами своїх вимог жодним чином не доводить вину військової частини у спричиненні ОСОБА_1 моральної шкоди.
Аналізуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, оскільки відмова в позові військовій частині НОМЕР_1 у справі про стягнення шкоди, пов`язаної з нестачею майна, а також сам факт звернення до суду за захистом порушеного цивільного права, самі по собі не можуть бути підставою для вимог про стягнення моральної шкоди, так як не передбачені законом. З інших підстав вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем не заявлялись.
Щодо обґрунтування позивачем вимог про стягнення моральної шкоди наявністю у нього серцево-судинних захворювань, гіпертонії, то з наданих суду медичних документів слідує, що вказані захворювання позивач мав починаючи з 2008 року, тобто задовго до звернення військової частини НОМЕР_1 з позовом до суду про стягнення вартості нестачі акумуляторів.
Таким чином позивачем не доведено ні вини відповідача, ні факту моральної шкоди, ні причинного зв`язку між ними, які б давали суду підстави для задоволення позову в цій частині.
Вирішуючи вимогу про стягнення майнової шкоди суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат.
Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.
Таким чином відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача 267 грн. 96 коп., оскільки з обґрунтування позову слідує, що вказана сума є судовим збором, сплаченим ОСОБА_1 за оскарження судового рішення, про що позивач прямо вказує у своєму позові, тому не може стягуватися як матеріальна шкоди.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 року у справі №542/684/16-ц.
Крім того, з наданої суду представником відповідача копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.03.2019 року слідує, що судовий збір в сумі 267,96грн. сплачено військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 в повному обсязі.
За наведених підстав в позові слід відмовити.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, суд знаходить віднести такі судові витрати за рахунок держави з підстав, передбачених ч. 7 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 141, 263-265, 273ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в Хмельницький апеляційний суд через Шепетівський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 02 травня 2019 року.

Головуючий: В.А. Босюк.