ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4395/19 Справа № 204/4476/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , яку уточнила 26 червня 2018 року, в якій остаточно просила стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000 грн. та судові витрати.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 . Оскільки дітей у тітки не було, то питаннями, пов`язаними з похованням, була вимушена займатись позивачка. 11 лютого 2017 року позивачка разом зі своєю матір`ю та подругою померлої тітки - ОСОБА_5 , приїхала на кладовище, що розташоване на вул АДРЕСА_1 м АДРЕСА_2 , на якому поховані їх близькі родичі з давніх часів. На кладовищі до позивачки підійшли дві громадянки, одна з яких представилась головою квартального комітету № 26 ОСОБА_2 , та в категоричній усній формі, заборонила проводити підпоховання померлої, оскільки померла проживала в іншому районі міста та кладовище закрите. ОСОБА_2 на кладовищі, у присутності свідків, сказала, що лише за умови сплати їй 4000 грн. готівкою не буде чинити перешкод для поховання померлої тітки. Позивач зрозуміла, що дії ОСОБА_2 є незаконними, а тому відмовилась виконувати вимогу останньої. Увечері 11 лютого 2017 року позивачу зателефонував незнайомий чоловік з пропозицією допомоги у вирішенні питання щодо риття могили. На зустрічі вказаний чоловік повідомив, що він діє в інтересах ОСОБА_2 і запропонував вирішити дане питання за 4000 грн. Позивачка знову відмовилась та вимушена була звернутись до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_2 , а також до місцевих виконавчих органів зі зверненням для отримання роз`яснення щодо даної ситуації. Після скарг позивача до правоохоронних та виконавчих органів, а також з допомогою родички - ОСОБА_6 , на третій день їй вдалося організувати риття могили для поховання покійної на тому ж цвинтарі і тому ж місці. Позивач зазначає, що діями відповідача їй було завдано душевних страждань та моральної шкоди. У зв`язку з вказаними обставинами позивач не могла спати та була вимушена покидати своє робоче місце для звернень до поліції та місцевих органів влади з вказаного вище питання, що призвело до звільнення позивачки з роботи. Також зазначила, що вказані обставини призвели до психічних зривів позивача та депресії. Завдану позивачу моральну шкоду вона оцінює у розмірі 7000 грн. та вважає, що вказана сума відповідає завданим їй моральним стражданням. При цьому, позивач посилається на ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Враховуючи викладене, посилаючись на те, що у зв`язку з чиненням відповідачем неправомірних перешкод у похованні тітки позивача, позивачка зазнала моральних страждань, вона вирішила звернутись до суду з даним позовом.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що стороною позивача не доведено перед судом протиправності чи незаконності поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повністю проігнорував всі доводи та обставини на які посилався позивач, рішення суду прийняте без повного всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 13 лютого 2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7).

Згідно пояснень позивачки та показань допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлено, що похованням ОСОБА_7 займалась позивач ОСОБА_1 , що також підтверджується дозволом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Білого А. № 26-вих17 від 11 лютого 2017 року на видачу тіла громадянки ОСОБА_7 племінниці ОСОБА_1 , яка на підставі ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» у зв`язку з відсутністю волевиявлення померлої щодо виконавця поховання зобов`язалась здійснити поховання померлої (а.с. 8).

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до Чечелівської районної ради (а.с. 9), а також з заявою до Чечелівського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 12), в яких просила вжити заходів до квартальної - ОСОБА_2 , з приводу вимагання грошових коштів в сумі 4000 грн. за поховання на Вознесенському кладовищі померлої тітки в огорожу до батьків останньої, без надання відповідного документу про сплату за підпоховання, а також з приводу не допуску копачів до копання могили.

За вих. 45.6/932 від 15 лютого 2017 року Чечелівським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Литвиненко В.В. було надано відповідь на її заяву від 13 лютого 2017 року, в якій зазначено, що питання, зазначені у заяві, відносяться до цивільно-правових відносин та потребують вирішення в судовому порядку (а.с. 13), а також надано висновок про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 14 лютого 2017 року (а.с. 14).

15 лютого 2017 року Голова квартального комітету № 26 ОСОБА_2 надала до Чечелівської районної у місті Дніпрі ради письмові пояснення, в яких зазначила, що 11 лютого 2017 року невідома громадянка намагалась поховати ніби то свою родичку, однак документів не надала. Грошових коштів вона не вимагала, однак дозволу на поховання не надала, так як кладовище є закритим. ОСОБА_1 їй погрожувала (а.с. 11).

Також, за вих. № 252/з від 13 квітня 2017 року Виконавчим комітетом Чечелівської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_1 . було надано відповідь про те, що кладовище, що розташоване в житловому масиві Краснопілля, відсутнє у переліку закритих кладовищ м. Дніпра, які перебувають на балансі КП «Ритуальна служба» та на яких дозволяється здійснювати та реєструвати померлих родичів, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.06.2015 року № 398, на яке посилалась ОСОБА_1 14.02.2017 року було прийнято письмове пояснення від ОСОБА_2 , в якому було зазначено, що протиправних дій голова квартального комітету № 26 не вчиняла (а.с. 10).

Посилаючись на те, що діями відповідача ОСОБА_2 , які виразились у чиненні перешкод у похованні, позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, психічних зривах та депресії, позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що стороною позивача не доведено перед судом протиправності чи незаконності поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, то суд приходить до переконливого висновку про відсутність на теперішній час правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановивши, що стороною позивача не доведено перед судом протиправності чи незаконності поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки нею в повному обсязі доведено її моральні страждання, - є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що саме незаконними діями відповідача по справі позивачці нанесені моральні страждання, матеріали справи не містять.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко