Справа № 180/647/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Тананайської Ю.А.

за участю секретаря Горіної А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу № 180/647/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Марганецької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Марганецької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що 14 листопада 1993 року вона спільно з чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 приватизували квартиру АДРЕСА_1 , про що органом приватизації було видане свідоцтво про власність на житло згідно розпорядження №1285 від 10.11.1993 року. 29 жовтня 2003 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано, після шлюбу вона взяла дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». 26 травня 2004 року вона придбала у ОСОБА_3 належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , про що він надав їй розписку про отримання 2000 гривень, звільнив квартиру, знявся з реєстрації та поїхав.

При вирішенні питання щодо продажу квартири, вона дізналася, що придбання навіть частини нерухомості повинно бути оформлено нотаріально. ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Тому вона не може звернутися до нього з позовом про визнання угоди купівлі-продажу 1/3 квартири дійсною. Спадкоємців ОСОБА_3 не має.

Вважає себе добросовісним набувачем, бо нею сплачені грошові кошти в розмірі 2000 гривень за придбання 1/3 квартири на користь ОСОБА_3 , факт оплати відбувався у присутності свідків, вона не приховувала це від сусідів та знайомих, відкрито користувалася частиною квартири, продовжує володіти та користуватися нерухомим майном більше чотирнадцяти років, утримує житло у належному стані, здійснює ремонти та сплачує комунальні послуги. В неї є всі передбачені законом підстави для визнання її права власності на частку квартири, що належала ОСОБА_3 , за набувальною давністю.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , за набувальною давністю.

Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення не заперечує.

Третя особа у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши позивача, третю особу, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 12 вересня 1986 року (а.с.17).

Відповідно Свідоцтва про власність на житло від 14 листопада 1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 10 листопада 1993 року №1285, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної, спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.15).

29 жовтня 2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, позивач змінила прізвище після розірвання шлюбу на « ОСОБА_1 » (а.с.16).

25 травня 2004 року ОСОБА_3 написав розписку про те, що він отримав від колишньої дружини ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2000 гривень на обмін його приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому з приводу майна та квартири претензій не має. Гроші отримані в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.18).

Передача у право власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 області ОСОБА_1 нотаріально не посвідчувалася.

Відповідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що виконавчим комітетом Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області складено актовий запис про смерть №115 від 18 грудня 2018 року (а.с.40).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.04.2019 року, після смерті ОСОБА_3 , померлого 2018 року, інформація відсутня (а.с.50).

Починаючи з 26 травня 2004 року - моменту передачі грошей ОСОБА_3 за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 відкрито володіє та користується нерухомим майном більше чотирнадцяти років, займається утриманням квартири у належному стані, здійснює ремонти та сплачує комунальні платежі.

Звітом про оцінку майна ФОП ОСОБА_8 встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 72590,00 грн. (а.с.19-30).

Отже, вивчивши докази, надані позивачем, суд встановив, що ОСОБА_1 відкрито володіє та користується 1/3 частиною квартири з 2004 року, утримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги, більше чотирнадцяти років.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.1 ст.344 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Зміст частини першої статті 344 ЦК України передбачає, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач в суді довів належними та допустимими доказами добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність володіння і користування квартирою АДРЕСА_1 більше чотирнадцяти років.

Суд зважає на те, що після смерті ОСОБА_3 ніхто не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкові справи не відкривалися, і відповідачем не надано суду відомостей про визнання спірного будинку безхазяйним нерухомим майном.

Визнання права власності ОСОБА_1 за набувальною давністю не суперечитиме закону і не порушить права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і є всі законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішення у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, 142, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , за набувальною давністю.

Повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову: 384 гривні 20 копійок, за квитанцією № 33 від 05.04.2019 року через АТ «Ощадбанк»; 192 гривні 10 копійок, за квитанцією № 34 від 05.04.2019 року через АТ «Ощадбанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 травня 2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Територіальна громада м.Марганець в особі Марганецької міської ради Дніпропетровської області, адреса: Дніпропетровська область, місто Марганець, вул. Єдності, 29-а.

Третя особа - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 .

Суддя: Ю. А. Тананайська