Провадження № 2/265/537/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 травня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Федоровій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2018 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2013 року не проживає у даній квартирі, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житла, ніяких його речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача в квартирі тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги та не дозволяє оформити субсидію.

Просили суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та публікацією судових викликів на офіційному веб-сайті "Судова влада", тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.03.2001 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 61,3 кв.м. Право власності зареєстроване у Маріупольському БТІ 3 травня 2001 року за реєстровим № 36679.

Згідно свідоцтва про смерть від 12 червня 2018 року, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з акту від 26 вересня 2018 року, складеного головою КСН «Східний» та підтвердженого сусідами: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2013 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини щодо здійснення права власності.

Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і від вирішення таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин (п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

У зв`язку з наведеними обставинами, до даних правовідносин не підлягає застосування ст. 405 ЦК України, у зв`язку з чим суд не вбачає законних підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, співвласником якого він є.

Твердження позивачів про необхідність зняття відповідача з реєстраційного обліку у зв`язку з оформленням субсидії, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 14 травня 2019 року.

Суддя С.С. Гноєвой