ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/659/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря Журбіцького В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року (суддя Мазурок О.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачів 26160,00 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1320,36 доларів США; частина дострокового стягнення кредиту - 24839,64 доларів США.

В обґрунтування позову банк зазначав, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (в подальшому, відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» найменування юридичної особи ВАТ «Банк Універсальний» змінено на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03-2/7383-К, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування в розмірі 48000 доларів США, під 11,95% річних, на термін - 360 місяців, з датою погашення кредиту - 10.09.2037 р.

08 травня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №03-2/7383-К від 11.09.2007 року, якою були внесені уточнення щодо договірного списання, банківської таємниці, порядку погашення грошових коштів.

Додатковою угодою від 15.07.2015 року кредитного договору укладеною між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 були внесені зміни до кредитного договору, щодо встановленої процентної ставки, підвищеної процентної ставки, встановлено строк кредитування з дати надання кредиту по 10.10.2037 рік, порядку погашення грошових зобов`язань.

15 липня 2015 року для забезпечення виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором №03-2/7383-К від 11.09.2007 року та додатковою угодою до кредитного договору від 15.07.2015 року, між ПАТ «Універсал Банк» та: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені окремо з кожним з них, договори поруки.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, проте відповідач ОСОБА_1 , всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів на погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 12.07.2016 року складає 39906,31 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по сумі кредиту - 1320,36 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 31949,83 доларів США; несплачені відсотки - 3602,58 доларів США; підвищені відсотки - 33,54 доларів США.

Однак, ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути заборгованість тільки в розмірі 26160,00 дол.США, з яких 1320,36 дол.США - прострочена заборгованість по кредиту, 24839,64 дол.США- частина дострокового стягнення кредиту.

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» в якому просив визнати недійсним кредитний договір №03-2/7383-К від 11.09.2007 р. укладений між ним та банком.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що 11 вересня 2007 року між ним та ВАТ «Банк Універсальний» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати йому 48000,00 доларів США, терміном до 10 вересня 2037 року під 11,95% річних. При укладенні кредитного договору банком не дотримано вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомлено ОСОБА_1 про основні умови кредитування, чим позбавлено позичальника можливості зробити свідомий і компетентний вибір щодо придбання фінансової послуги. Детальний розпис загальної вартості кредиту складає його вартісну величину, тобто ціну фінансової послуги, що є істотною умовою кредитного договору. Вказана умова сторонами при укладенні кредитного договору неузгоджена. Вважає, що банк навмисно недотримуючись та грубо порушуючи встановлені вимоги діючого законодавства не виконав вказаних вимог, які визначені законом як істотні та необхідні. Банком в належній формі не була доведена необхідна інформація про необхідні умови щодо кредитного продукту, оцінки можливих змін курсу іноземної валюти на майбутній час дії кредитного договору, а відтак банк, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав шкідливі наслідки від невиконання своїх обов`язків щодо оцінки ризиків від надання валютного кредиту на споживача, як слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обов`язки сторін за договором на шкоду споживача. Зміна ринкових умов, які впливають на сукупну вартість кредиту в гривнях (різке підняття курсу долара США стосовно гривні), фактично призводить до зміни ціни послуги (у бік її підвищення), а відтак і умов кредитного договору, в частині суми основного боргу, що надає явну перевагу банку, внаслідок чого є явно обтяжливим для позивача. Фактично дії банку свідчать про введення позивача в оману, оскільки під час пропонування фінансової послуги, ненадана повна інформація про фінансову послугу, а та що надана є нечіткою, незрозумілою, що перешкодило свідомому вибору позивача. У зв`язку з чим на підставі ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.203,215, 230 ЦК України, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір від 11.09.2007 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.11.2018 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку, на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість про кредитному договору в розмірі 26160,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в солідарному порядку, на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість про кредитному договору в розмірі 26160,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в солідарному порядку, на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість про кредитному договору в розмірі 26160,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» по 2533 грн. з кожного судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити, а його зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк» задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано посилався на те, що ним не доведено порушення Закону України «Про захист прав споживачів». Поза увагою суду залишилось те, що з поміж іншого в кредитному договорі відсутня повна та достовірна інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, та інша інформація яка надається перед укладенням такого договору, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Суд першої інстанції неповно дослідив зміст умов кредитного договору в співставленні з вимогами законодавства щодо укладення такого виду договору, а тому дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору та задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитом.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник банку в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява від представника банку про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11.09.2007 року ВАТ «Банк Універсальний» (в подальшому внесені зміни до статуту - змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №03-2/7383-К, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 48 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,95% річних, строком до 10.09.2037 року а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10.09.2037 року.

08 травня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою були внесені уточнення щодо договірного списання банківської таємниці, порядку погашення грошових зобов`язань.

15 травня 2015 року банк та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду б/н до кредитного договору №03-2/7383-К від 11.09.2007 року, якою були внесені зміни до кредитного договору

Згідно п.п.1.1.1 встановлено процентну ставку в період з 15.07.2015 року по 09.01.2016 року включно в розмірі 9,00% річних та підвищену процентну ставку за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення у розмірі 17% річних, п.1.1.2 - встановлено процентну ставку з 10.01.2016 року в розмірі 12.95% річних та підвищена процентна ставка - 20,95%.

Згідно з п.1.2 встановлено строк кредитування з дати надання кредиту по 10.10.2037 р. включно.

Пунктами 2.4, 2.5 додатку від 15.07.2015 року до кредитного договору визначений порядок погашення грошових зобов`язань. За яким останнього робочого дня, що передує 10 числу кожного місяця має бути сплачена сума щомісячного платежу згідно графіку погашення додатку №2 до кредитного договору.

На підтвердження зарахування кредитних коштів банком надано меморіальний ордер №78-150 від 11 вересня 2007 року на суму 48000 дол. США, що еквівалентно 242400,00 грн. (а.с.12 т.1).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором позичальника ОСОБА_1 , 15.07.2015 року між банком та ОСОБА_2 , між банком та ОСОБА_3 , між банком та ОСОБА_4 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, передбачених кредитним договором №03-2/7383-К від 11.09.2007 року та додатковою угодою до договору від 15.07.2015 року, відповідальність позичальника та поручителів перед банком є солідарною.

ОСОБА_1 не виконує належним чином грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору позивач направляв 01.06.2016 року відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої та строкової заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за відсотками, тобто висунуто вимогу про дострокове повернення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та з поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 526, 527, 530, 554, 1048, 1050 ЦК України банк скористався своїм правом та звернувся до боржника та поручителів із позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки боржник належним чином не виконував свої обов`язки за кредитним договором, тому така заборгованість підлягає стягненню солідарно з боржника та кожним з поручителів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що останній не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» правових підстав для визнання таких договорів недійсними.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «Універсал Банк» вправі вимагати від боржника та поручителів сплати неповернутого кредиту та нарахованих процентів.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.07.2016 року, та в межах заявлених позовних вимог заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, становить 26160,00 дол.США, з яких 1320,36 дол.США - прострочена заборгованість по кредиту, 24839,64 дол.США - частина дострокового стягнення кредиту.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростували зазначений розмір заборгованості, сторонами не надано, та матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та кожним з поручителів в розмірі 26160,00 дол.США.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме - ПАТ «Універсал Банк», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 3 - 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України - як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

На підставі пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Посилання позивача на обман зі сторони Банку при укладенні договору щодо умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, валютних ризиків під час виконання зобов`язань за договором, є безпідставними.

Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Незмінюваність курсу гривні відносно іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві.

Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування, а саме наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартості послуги по оформленню договору (перелік витрат, пов`язаних з отриманням кредиту, його обслуговування і поверненням); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, та розмір мінімально необхідного платежу. Також, додаток №2 до договору містить відомості щодо реальної відсоткової ставки, суму платежів за розрахунковий період та розпис кредиту із зазначенням щомісячних платежів.

Надавши кредитні кошти Банк виконав умови кредитного договору, до січня 2016 року умови договору виконував і ОСОБА_1 .

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_1 на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення ним кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору та не надав доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з цих підстав теж є правильним.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк