Справа № 344/6211/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/518/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», подану представником Третяком Вячеславом Юрійовичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Марущаком Володимиром Івановичем, на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Польської М.В., ухвалене 24 січня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 лютого 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року АТ «УКРСИББАНК» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», в подальшому змінено назву на АТ «УКРСИББАНК», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 24 100,00 доларів США. Згідно умов договору позичальник зобов`язався повернути кредит в повному обсязі до 21 вересня 2027 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, починаючи із дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,8 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов цього договору. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами тоді ж укладено договір поруки. Всупереч умов договору ОСОБА_1 не здійснював платежів на погашення кредиту, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 21 січня 2016 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 12 травня 2016 року вимоги банку залишено без задоволення. У зв`язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування кредитом в розмірі 16 883,96 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 11 257,52 грн, а також судовий збір у розмірі по 3 291,42 грн з кожного.

Справа в суді першої інстанції розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» 16 883,96 доларів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 вересня 2006 року, з яких: 15 302,04 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 051,93 доларів США за період з липня 2015 року по 12 травня 2016 року; 1 581,92 долари США - прострочена заборгованість по процентах за користування кредитом, а також 11 257,52 грн пені, з яких 4 675,12 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 6 582,40 грн- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено також питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що починаючи з червня 2015 року позичальник порушував строк сплати кредиту, у зв`язку із чим виникла заборгованість перед кредитором. Оскільки банк звернувся до суду після закінчення шестимісячного строку від дня сплати основного зобов`язання по тілу кредиту, то порука є припиненою. А отже, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню тільки із позичальника ОСОБА_1

На вказане рішення представник АТ «УКРСИББАНК» - Третяк В.Ю. в частині відмови в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - адвокат Марущак В.І. в частині задоволення позову подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «УКРСИББАНК» мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки. При цьому не врахував зміни, внесені до статті 559 ЦК України Законом України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» про строк дії поруки. Окрім того, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З цих підстав банк просив рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_2 задовольнити. Відповідно здійснити перерозподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Марущак В. І. в апеляційній скарзі зазначає, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року не підписаний ОСОБА_1 Відтак, є нікчемним, тому не може створювати юридичних наслідків для відповідача. Натомість, вирішуючи спір, місцевий суд цій обставині не дав правової оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Також, на думку апелянта, судом не перевірено та не з`ясовано фактичну суму заборгованості по сплаті кредитних коштів, процентів за користування ними та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. Аналогічно не встановлено момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів, пені тощо.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзивах на апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» представник ОСОБА_2 - адвокат Ілляшенко О.В. та представник ОСОБА_1 - адвокат Марущак В .І. зазначають, що рішення суду в частині відмови у стягненні боргу із поручителя прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи.

Відзиви мотивовано тим, що поручитель ОСОБА_2 не отримувала жодних вимог про порушення позичальником своїх зобов`язань. Положення ст. 559 ЦК України у редакції Закону України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин в частині припинення поруки, оскільки застосовуються до зобов`язань, які виникли з 4 листопада 2018 року.

Окрім того, у своєму відзиві ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що боржником ОСОБА_1 на користь банку перераховано 28 870,67 доларів США. Відтак, згідно первинних документів останній не може мати жодних зобов`язань перед банком, відповідно таких не несе і поручитель. Разом з тим, розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості надано за 10 місяців, а не за 6 місяців як це передбачено законом. Також вважає, що вимога позивача про сплату процентів за користування кредитом в іноземній валюті суперечить нормам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 АТ «УКРСИББАНК» посилається на необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, просить її залишити без задоволення. При цьому зазначає, що долучена до позовної заяви копія кредитного договору містить особистий підпис позичальника на кожному аркуші договору. Більше того, ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконував умови договору, що свідчить про волевиявлення на укладення такого. Довідка-розрахунок, яка складена на основі виписки за кредитним договором, є належним та допустимим доказом підтвердження розміру заборгованості. Натомість, позичальником не надано жодних розрахунків на спростування цього розрахунку, клопотання про проведення судово-економічної експертизи не заявлялося.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Марущак В.І. доводи їхньої апеляційної скарги підтримав, а представник ОСОБА_2 - адвокат Ілляшенко О.В . визнала, з наведених у ній мотивів. Доводів апеляційної скарги АТ «УКРСИББАНК» не визнали.

Представник АТ «УКРСИББАНК» в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву якого в подальшому змінено на АТ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 24 100,00 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (а.с. 4-19 т.1).

Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 21 вересня 2027 року.

Згідно з п.1.3. договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,8 %. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. договору. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 20 числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Додатковою угодою №1 до договору про надання споживчого кредиту від 26 лютого 2009 року змінено графік погашення кредиту (а.с.20-25 т.1).

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 22 вересня 2006 року сторони уклали договір поруки №1/0-П, згідно якого ОСОБА_6 зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за всіма зобов`язаннями боржника за основним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у цьому кредитному договорі (а.с.26-27 т.1).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з червня 2015 року припинив сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором станом на 12 травня 2016 року складає 16 883,96 доларів США. З яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена заборгованість - 1 051,93 доларів США; 581,92 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів становить 11 257,52 грн, з них: 4 675,12 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 6 582,40 грн - пеня за прострочення сплати процентів (а.с.34-44 т.1).

Згідно із положеннями частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 5.5. кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, банк має право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Як передбачено п.11.1. кредитного договору відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту таким, що настав, вважається на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення від банку.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2016 року банк направив відповідачам письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що станом на 20 січня 2016 року за договором наявна заборгованість у розмірі 16 447,77 доларів США. З яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 765,04 долари США; 1 145,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках. При цьому вказав, що погашення простроченої заборгованості має бути здійснено протягом 31 календарного дня з дати одержання зазначених повідомлень. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, сплати процентів (а.с.28-29, 30-31 т.1).

Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 30 січня 2016 року (а.с.32 т.1).

Таким чином, кредитором у порядку реалізації свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, було змінено строк виконання основного зобов`язання - повернення кредиту у повному обсязі, починаючи з 32 дня після отримання вимоги, тобто 2 березня 2016 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, позивач, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, має право на отримання суми неповерненого кредиту, процентів за користування кредитом та пені за прострочку виконання зобов`язання станом на 2 березня 2016 року.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/бо комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Банк може використовувати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем.

Однак, із розрахунку заборгованості вбачається, що пеню обчислено у доларах США та переведено в еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України станом на 12 травня 2016 року.

Враховуючи розмір залишку простроченої заборгованості за кредитом, офіційний курс гривні до долара США станом на дату нарахування пені, кількість днів, за які вона нараховується, розмір ставки сума пені за прострочку погашення кредиту становить: за період з 24.07. по 20.08.2015 року - 98,48 грн, за період з 21.08. по 27.08.2015 року - 47,81 грн, за період з 28.08. по 20.09.2015 року - 148,99 грн, за період з 21.09. по 24.09.2015 року - 37,53 грн, за період з 25.09. по 22.10.2015 року - 224,30 грн, за період з 23.10. по 20.11.2015 року - 323,22 грн, за період з 21.11. по 21.12.2015 року - 426,58 грн, за період з 22.12.2015 року по 21.01.2016 року - 536,13 грн, за період з 22.01. по 20.02.2016 року - 659,24 грн, за період з 21.02. по 02.03.2016 року - 274,59 грн. А всього - 2 780,87 грн.

Сума пені за прострочку погашення процентів за аналогічним розрахунком складає: за період 24.07. по 20.08.2015 року - 147,11 грн, за період з 21.08. по 27.08.2015 року - 70,19 грн, за період з 28.08. по 20.09.2015 року - 218,76 грн, за період з 21.09. по 24.09.2015 року - 54,93 грн, за період з 25.09. по 22.10.2015 року - 328,32 грн, за період з 23.10. по 20.11.2015 року - 480,56 грн, за період з 21.11. по 21.12.2015 року - 632,79 грн, за період з 22.12.2015 року по 21.01.2016 року - 799,34 грн, за період з 22.01.по 05.02.2016 року - 473,65 грн, за період з 06.02. по 20.02. 2016 року - 441,86 грн, за період з 21.02. по 02.03.2016 року - 380,67 грн. А всього 4 028,18 грн.

З огляду на викладене, на користь банку підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року у розмірі 16 596, 43 доларів США, з яких: 15 302,04 доларів США - кредитна заборгованість, 1 294,39 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 6 809,05 грн.

При цьому колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поданий банком розрахунок не є належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, не спростовують розмір заборгованості долучені ОСОБА_1 до апеляційної скарги копії квитанцій, оскільки згідно умов договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту, сплачувати проценти та інші платежі на рахунок НОМЕР_3.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 3.1. договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником зобов`язань (зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісій, штрафу, пені), які виникають на підставі кредитного договору.

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Умовами кредитного договору передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.

Відтак, сторони встановили строки виконання позичальником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного періодичного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), не знайшовши підстав для відступу від нього.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, суд не дослідив обсягу відповідальності поручителя та помилково визначив початковим моментом перебігу шестимісячного строку щодо пред`явлення вимог до поручителя в цілому дату останнього платежу за кредитом; не врахував, що перебіг вказаного строку зумовлює кінцевий строк виконання основного зобов`язання, а пропуск шестимісячного строку щодо пред`явлення вимог до поручителя за щомісячними зобов`язаннями не припиняє дію поруки повністю.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальником сплачено 20 травня 2015 року, а із позовом до суду про стягнення заборгованості банк звернувся 16 травня 2016 року (а.с.68 т.1). Тобто, порука є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

Натомість, не можна вважати припиненими зобов`язання поручителя в частині, яка стосується відповідальності за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов`язань, а саме за період з 16 листопада 2015 року.

З огляду на зазначене апеляційний суд приходить висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року у розмірі 15 313,36 доларів США, з яких: 14 728,26 доларів США - кредитна заборгованість; 585,10 доларів США - заборгованість по процентах, а також 5 432,63 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Інша частина заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 283,07 доларів США, з яких: 573,78 доларів США - кредитна заборгованість; 709,29 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 1 376,42 грн підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 .

Положення ст. 559 ЦК України у редакції Закону України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», не зважаючи на те, що цей Закон застосовується також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин, оскільки на дату набрання ним чинності строк виконання зобов`язань за кредитним договором вже настав.

Таким чином, посилання АТ «УкрСиббанк» на вищенаведені норми закону, з огляду на що порука в частині певних щомісячних зобов`язань про повернення грошових коштів не припинилася, не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно нікчемності договору про надання споживчого кредиту, то колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями частини першої статті 627 та частини першої статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно п.9.10. договору сторони (позичальник та банк), укладаючи цей договір та керуючись відповідними принципами свободи договору, домовились про наступну форму укладення цього договору, яка є обов`язковою для сторін і погодженою сторонами, а саме: кожен аркуш, на якому викладено цей договір містить підпис кожної сторони (уповноваженого представника сторони, що підписав даний договір) та печатку сторони, якщо стороною є юридична особа. В підтвердження цього на кожному аркуші, на якому викладено умови цього договору міститься застереження наступного змісту: «Банк_____(підпис).М.П. Позичальник______(підпис)».

З долученої до позовної заяви копії договору про надання споживчого кредиту вбачається, що на кожній сторінці договору міститься підпис позичальника. Також підписано ним і графік погашення кредиту, додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту від 26 лютого 2009 року.

Відсутність підпису ОСОБА_1 у розділі 12 (Адреси, банківські реквізити та підписи сторін) не свідчить про недодержання письмової форми укладення кредитного договору. Тим більше, що позичальник впродовж тривалого періоду часу виконував умови договору.

Як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому не може вважатися законним та обґрунтованим.

А отже, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Згідно положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України скасуванню підлягає і рішення суду в частині стягнення судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (97,33% від заявлених вимог) та апеляційних вимог (89,61% від заявлених вимог банку та 2,67% від заявлених вимог ОСОБА_1 ), на користь АТ «УКРСИББАНК» з ОСОБА_7 підлягають стягненню 3 457,57 грн сплаченого судового збору за подання позову. З ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» необхідно стягнути 2 949,50 грн сплаченого судового збору за подання позову та 8 848,31 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 11 797,81 грн понесених судових витрат.

З позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 263,64 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, приймаючи до уваги покладення на ОСОБА_1 більшої суми судових витрат згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України розмір стягненого з нього на користь товариства судового збору підлягає зменшенню до 3 193,93 грн (3 457,57 грн - 263,64 грн). Відповідно сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», подану представником Третяком Вячеславом Юрійовичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Марущаком Володимиром Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року станом на 2 березня 2016 року в розмірі 15 313,36 доларів США, з яких: 14 728,26 доларів США - кредитна заборгованість, 585,10 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 5 432,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 вересня 2006 року станом на 2 березня 2016 року в розмірі 1 283,07 доларів США, з яких: 573,78 доларів США - кредитна заборгованість, 709,29 доларів США - заборгованість по процентах, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 1 376,42 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750) 3 193,93 грн понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750) 11 797,81 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.