Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2190/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 33 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокуратури Житомирської області

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Галасюка Р.А.

у цивільній справі №296/2190/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 1000 000 грн. моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 24 вересня 2013 року старшим слідчим ВР ДТП СУ УМВС України у Житомирській області, капітаном міліції Левицьким О.О. йому було повідомлено про вчинення злочину, передбаченого статтею 288 Кримінального кодексу України.

На початку жовтня 2013 року Ухвалою Корольовського районного суду йому було обрано міру запобіжного заходу - особисте зобов`язання на 2 місяці. Ухвалою Житомирського районного суду від 22.01.2014 року суд ухвалив запобіжний захід залишити попереднім - особисте зобов`язання.

Протягом майже двох років тривало досудове розслідування та розгляд справи в суді першої інстанції. 6 травня 2015 року Житомирським районним судом було винесено виправдувальний вирок, визнано його не винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.288 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Однак, не погоджуючись з вироком Житомирського районного суду прокуратурою Житомирської області було подано апеляційну скаргу. 28 вересня 2015 року Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області апеляційні скарги залишенні без задоволення, а вирок Житомирського районного суду - без змін.

В черговий раз, не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, прокуратурою Житомирської області було подано касаційну скаргу. 24 листопада 2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України було прийняте остаточне рішення по справі та касаційна скарга залишена без задоволення, а вирок Житомирського районного суду від 06.05.2015 року та Ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 28.09.2015 року залишенні без змін (копія ухвали додається).Починаючи з вересня 2013 року та по листопад 2016 року тривали незаконні дії органу дізнання досудового слідства,- це становить 38 місяців.

Зазначені незаконні дії зі сторони органів досудового слідства зганьбили його честь і гідність, завдали непоправної шкоди його престижу та діловій репутації, він змушений був звільнитися із займаної посади, оскільки мав постійні нарікання та тиск зі сторони працівників підприємства. Постійний тиск органів досудового слідства та прокуратури призвели до суттєвого порушення його нормальних життєвих зв`язків і погіршення відносин з рідними та друзями, що потребувало додаткових зусиль для відновлення стосунків з оточуючими, чим спричинено йому непоправної моральної шкоди, розмір якої він оцінює в один мільйон гривень. Тому просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 - 300 000 (триста тисяч) грн. моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок Держави.

У поданій апеляційній скарзі прокуратура Житомирської області просить змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір з 300 000,00 грн. до 100 708,40 грн. та стягнути з позивача на їх користь понесені судові витрати. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема апелянт зазначає, що задоволення судом позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 708,40 грн., який обчислений із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, відповідає положенням закону, однак стягнення моральної шкоди, що перевищує указану суму, суперечить загальним засадам, встановленим для відшкодування моральної шкоди. Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні не наведено доказів, що підтверджували б заподіяння позивачеві моральних страждань та при обґрунтуванні необхідності стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн., не вказано з якого розрахунку виходив суд, визначаючи саме такий розмір відшкодування. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, якими доведено порушення життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, необхідності зміни місця проживання чи роботи та інших обставин, що можуть свідчити про наявність завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2013 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області позивача було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 288 КК України.

На початку жовтня 2013 року ухвалою Корольовського районного суду йому було визначено міру запобіжного заходу особисте зобов`язання на 2 місяці. Ухвалою Житомирського районного суду від 22.01.2014 року суд ухвалив запобіжний захід обвинуваченим залишити попередній - особисте зобов`язання.

06 травня 2015 року Житомирським районним судом було винесено виправдувальний вирок, визнано ОСОБА_1 не винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 288 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком Житомирського районного суду прокуратурою Житомирської області було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Житомирської області залишена без задоволення, а вирок Житомирського районного суду без змін (а.с.16-24).

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, прокуратурою Житомирської області було подано касаційну скаргу.

24 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України було прийняте остаточне рішення по справі та касаційна скарга залишена без задоволення, вирок Житомирського районного суду від 06.05.2015 року та ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 28.09.2015 року залишенні без змін (а.с.26-33).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в результаті незаконних дій органу досудового слідства та працівників прокуратури Житомирської області позивач на протязі тривалого часу незаконно перебував під слідством та судом. Разом з тим, тривалість цього періоду обрахована неправильно, оскільки загальний період перебування під слідством і судом становить не 24, а 38 місяців - з 24.09.2013 року по 24.11.2016 року.

При цьому суд правильно вважав, що право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п.2 ст.2 цього ж самого Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема: 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

За вимог ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Частинами 2, 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Як роз`яснено в п.п.9,14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Тому, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної щомісячної заробітної плати з 01.01.2019 року установлено в сумі 4173 грн.

Таким чином, з огляду на період перебування позивача під слідством і судом на протязі 38 місяців розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на його користь, не може бути меншим 158574 грн. (38х4173).

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, незаконне застосування запобіжного заходу внаслідок чого він на протязі 24 місяців був позбавлений можливості вільно пересуватись по території України та за її межами, завдало непоправної шкоди його престижу та діловій репутації, обмежило його конституційні права на вільне пересування та користування своїм майном, та завдало моральної шкоди, яка полягає в тому, що він на протязі всього цього часу перебував у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, він постійно вимушений був виправдовуватись перед рідними, знайомими і друзями, та переконувати їх у своїй невинуватості. Також був вимушений захищатись від незаконних звинувачень, звертатись з неодноразовими скаргами до прокурорів різних рівнів на незаконні дії слідчого, які залишались без належного реагування. Вищевказані незаконні дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації позивача, в наслідок чого він був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, що потребувало від нього прикладення додаткових зусиль і для організації свого життя та відновлення ділової репутації. При цьому, судом враховано і те, що позивач не перебував під вартою.

Зважаючи на викладені обставини та враховуючи тривалість вимушених змін в житті позивача, суд обгрунтовано визначив розмір відшкодування в сумі 300000 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокуратури Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.05.2019 року.