ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9894/18
Провадження № 22-ц/4820/514/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року,

встановив:

У травні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 17 липня 2014 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 4 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 34,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити йому проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_4 не виконав обов'язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 65 012 грн 09 коп., яка складається з 3 919 грн 70 коп. неповернутого кредиту, 53 778 грн 44 коп. процентів, 3 741 грн 95 коп. пені, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 3 072 грн - штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 65 012 грн 09 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» 3 919 грн 70 коп. заборгованості по тілу кредиту і 2 392 грн 73 коп. процентів за користування кредитними коштами, а також 106 грн 23 коп. сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, а тому з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню неповернутий кредит і проценти. Оскільки умовами кредитного договору не встановлено розмір процентів за користування кредитом, то їх слід обчислити на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитним договором не передбачено право банку на неустойку, внаслідок чого в цій частині позов є безпідставним.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду щодо відмови в позові про стягнення частини процентів і неустойки та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 приєднався до запропонованих банком правил кредитування, тому сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Ці умови визначають розмір процентів за користування кредитними коштами та неустойку за прострочення боржника, натомість суд не встановив дійсних обставин справи, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором і дійшов помилково висновку про необґрунтованість позову.

ОСОБА_4 не подав відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», не застосував закон (статті 207, 626, 627, 634, 638, 640, 1055 ЦК України), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми статті 1048 ЦК України і не дотримався приписів статті 89 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване рішення суду щодо часткового задоволення позову про стягнення процентів і відмови в позові про стягнення неустойки підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 17 липня 2014 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 34,80% річних. При цьому банк видав ОСОБА_4 платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_2 (строк дії картки до серпня 2018 року) та перерахував кредитні кошти на картковий рахунок відповідача.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом правління АТ КБ «Приватбанк» від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (далі - Умови і Правила), які разом із заявою від 17 липня 2014 року, Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Укладаючи цей договір, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 визначили право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування карткового рахунку (п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил).

АТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_4 кредитний ліміт у розмірі 4 100 грн.

ОСОБА_4 зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами у розмірі 5% від заборгованості, але не менше 100 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

З 1 квітня 2015 року банк змінив процентну ставку за кредитом до 3,6% на місяць (наказ від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838).

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. У разі порушення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень останній вправі змінити умови кредиту, встановити термін повернення кредиту на 91 день з моменту порушення зобов'язання та вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі (п.п. 1.1.7.12, 2.1.1.4.6 Умов та Правил).

При виникненні прострочення за кредитом або процентами на 100 грн і більше відповідач повинний був щомісячно сплачувати банку пеню у розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення, а при тривалості прострочення другий місяць поспіль і більше додаткова сума пені збільшується до 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів (п.п. 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил).

Всього ОСОБА_4 одержав у позивача 3 919 грн 70 коп. кредитних коштів, відповідач не вніс жодного платежу на погашення кредиту та процентів.

Станом на 31 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становила 57 698 грн 14 коп., з яких неповернутий кредит - 3 919 грн 70 коп., проценти - 53 778 грн 44 коп. Крім того, банк нарахував неустойку: 3 741 грн 95 коп., 500 грн штрафу (фіксована частина), 3 072 грн штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із норм ст. 549 ЦК України слідує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з неповернутого кредиту, процентів і неустойки.

Разом із тим, визначаючи розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача, та відмовляючи у стягненні пені, суд припустився помилки.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

Подавши позивачеві цю заяву, ОСОБА_4 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартній формі - Умовах та Правилах (а.с. 9-32) і Тарифах (а.с. 8). Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Вступаючи у правовідносини, сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи і Пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Отже АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо стягнення процентів і неустойки, внаслідок чого у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що ці умови договору не встановлені сторонами.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року (справа №6-240цс14), 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15), 10 червня 2015 року (справа №6-698цс15), 1 липня 2015 року (справа №6-757цс15), щодо порядку дотримання письмової форми правочину є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, у названих справах Верховний Суд України дійшов висновку про неможливість застосування положень Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) щодо збільшення позовної давності, так як ці Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву про приєднання до запропонованих банком умов кредитування, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. При цьому Верховний Суд України погодився з висновками нижчестоящих судів про те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов'язання за яким боржником не виконані.

Натомість, у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_4 приєднався до Умов та Правил, які на час укладення сторонами договору були єдиною стандартною формою, що визначала умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк» шляхом встановлення банком кредитного ліміту на платіжну картку позичальника. При цьому ОСОБА_4 визнав, що він приєднався до загальних умов кредитування, одержав кредитні кошти та не повернув їх банку.

Умовами кредитного договору встановлено розмір процентів, які мав сплачувати ОСОБА_4 за користування кредитними коштами, внаслідок чого суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України щодо обчислення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також поза увагою суду залишилася та обставина, що в силу ч. 1 ст. 547, ч. 1 ст. 548 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 передбачили у кредитному договорі забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Висновок суду про те, що банк не має права на неустойку, суперечить доказам у справі.

Умови кредитного договору (а.с. 7-32), наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 6) та виписка про рух коштів на рахунку (а.с. 53-55) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 61 440 грн 09 коп., яка складається з 3 919 грн 70 коп. неповернутого кредиту, 53 778 грн 44 коп. процентів і 3 741 грн 95 коп. пені.

ОСОБА_4 не спростував цю заборгованість належними та допустимими доказами, тому її слід стягнути з останнього на користь позивача.

Неврахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки дослідженим доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим у частині вимог про стягнення процентів і пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Разом із тим, пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається.

За таких обставин позов АТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений, а на ОСОБА_4 слід покласти пеню. Висновок суду про відмову в позові щодо стягнення з відповідача штрафу слід визнати правильним.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 65 012 грн 09 коп. і задоволено на суму 61 440 грн 09 коп., тобто на 94,5% (61440,09х100: 65012,09).

З ОСОБА_4 на користь банку підлягає стягненню 1 665 грн 09 коп. судового збору за подання до суду позову (1762х94,5%). Крім того, з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» має бути присуджено витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 497 грн 63 коп. (2643х94,5%), а всього слід стягнути 4 162 грн 72 коп. (1665,09+2497,63).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року щодо часткового задоволення позову про стягнення процентів і відмови в позові про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) 61 440 гривень 09 копійок заборгованості за кредитним договором і 4 162 гривні 72 копійки судового збору, а всього - 65 602 гривні 81 копійку.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27