Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 317/3200/16-ц

провадження № 61-23402св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року у складі головуючого-судді Ачкасова О. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року у складі суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власника та землекористувача.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що у березні 2004 року придбала садовий будинок на земельній ділянці НОМЕР_2 загальною площею 0,065 га у АДРЕСА_1. У процесі оформлення технічної документації на земельну ділянку, у серпні 2008 року було складено акт про встановлення меж земельної ділянки відповідача за НОМЕР_3, згідно якого межі вказаної земельної ділянки проходять по доріжкам, а не по земельній ділянці НОМЕР_2. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 квітня 2012 року усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом встановлення межі між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 відповідно до державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 загальною площею 0,067 га та зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою НОМЕР_2 шляхом прибирання поливної системи та персикового дерева.

Зазначаючи, що вказане рішення суду ОСОБА_2 не виконано, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у здійсненні права власника та землекористувача шляхом зобов`язання відповідача перенести металевий паркан по межі земельної ділянки НОМЕР_3 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав власника та землекористувача з боку відповідача, позивачем не надано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, не надали належної оцінки діям відповідача щодо зміни меж земельної ділянки.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих 05 липня 2017 року запереченнях, ОСОБА_1 просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін оскаржувані судові рішення, які є законними та обґрунтованими.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу 317/3200/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власника та землекористувача передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, позивачу ОСОБА_1 належить садовий будинок, який розташований на земельній ділянці НОМЕР_2 в АДРЕСА_1

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25 грудня 2008 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 квітня 2012 року ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом встановлення межі між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 відповідно до державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 загальною площею 0, 067 га та зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою НОМЕР_2 шляхом прибирання поливної системи та персикового дерева.

З метою виконання рішення суду, ОСОБА_2 було замовлено складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виконана інженером землевпорядником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Дані щодо меж земельної ділянки внесені у Державний земельний кадастр, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 18 вересня 2013 року та кадастровим планом земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:1052.

12 лютого 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на вказану земельну ділянку.

13 березня 2014 року інженер-землевпорядник Комунального підприємства «Градпроект» ОСОБА_4 виконав винос в натурі межі земельної ділянки НОМЕР_3 у АДРЕСА_1, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013, про що складено відповідний акт, після чого відповідач ОСОБА_1 встановила паркан між земельними ділянками.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що відповідач встановила спірний паркан у граничних розмірах своєї земельної ділянки, відповідно до технічної документації із землеустрою, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 вересня 2013 року № НВ-013.

Таким чином, суди, дослідивши фактичні обставини справи, дійшли правильного висновку про те, що відсутні докази на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні її земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко