Постанова

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 127/276/16-ц

провадження № 61-43605св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, у складі судді Саєнко О. Б., від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Марчук В. С., Денишенко Т. О., Берегового О. Ю., від 09 серпня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 07 січня 2007 року проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та за роки проживання вони разом набули майно, яке є їх спільною сумісною власністю. З 10 вересня 2015 року сторони проживають окремо і стало питання щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, а саме, земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної у червні 2008 року ОСОБА_2 , та автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0 чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаного у грудні 2008 року ОСОБА_2 Позивач стверджувала, що спірне майно придбане відповідачем у період спільного проживання з нею, а тому належить їм в рівних частках. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання та для його розподілу.

Із урахуванням викладено, заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 07 січня 2007 року по 10 вересня 2015 року . Визнати за нею та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку за кожним земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею та ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0 чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кожним із них.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що з червня 2009 року сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ОСОБА_1 не працювала, влаштувалась на роботу лише у 2010 році, тому будь-яких доходів у неї не було. Також у ОСОБА_1 на той час знаходилась на утриманні неповнолітня дочка. За час спільного проживання на підставі договору купівлі-продажу 19 квітня 2013 року ними було набуте майно - земельна ділянка розміром 0,1 га, розташована на землях Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка зареєстрована за ОСОБА_1 , а тому вказана земельна ділянка належить кожному з них по 1/2 її частки та підлягає поділу.

Із урахуванням викладеного, позивач за зустрічним позовом просив, відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Встановити факт проживання однією сім`єю його з ОСОБА_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року . Визнати земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться на землях Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним з них право власності на 1/2 її частку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами не підлягають до задоволення, оскільки сторони спору не надали письмових доказів на підтвердження придбання спірного майна внаслідок їх спільної праці, а також проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірні земельні ділянки та автомобіль. Покази свідків про фактичне проживання сторін у певний період, наявність в матеріалах справи фотокарток із сумісним відпочинком та святкування сумісно свят не є допустимими та достатніми доказами для суду, щоб встановити такий факт.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 09 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановлено обставини справи, яким надана належна оцінка та обґрунтовано відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог. Суд апеляційної інстанції підтвердив, що факт спільного проживання сторін у справі у період, вказаний у первісному позові, є недоведеним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року і постанову Апеляційного суду Вінницької області від 09 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог і ухвалити нове рішення про їх задоволення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що саме відповідач повинен був довести, що спірне майно було придбано не за спільні кошти, а за його особисті. Останнім не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Судом апеляційної інстанції визнано той факт, що сторони, позивач та відповідач, проживали однією сім`єю з 01 червня 2009 року, однак всупереч встановлених обставин, положень статей 334, 657 ЦК України, не враховано, що право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору за первісним позовом, було зареєстровано 27 жовтня 2009 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 остання з 14 лютого 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 встановлено, що він з 23 жовтня 1990 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 6-7).

Сторони спору не перебували у зареєстрованому шлюбі, що ними не заперечувалося.

Сторони проводили спільний відпочинок, що підтверджується фотокартками (а. с. 145-148).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 жовтня 2009 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний державний акт виданий на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Торговій біржі «Товарна універсальна біржа «Сальдо» від 13 червня 2008 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу від 09 червня 2008 року вищевказаної земельної ділянки площею 0,1475 га з кадастровим № НОМЕР_1 .

Зазначений договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у договорі вказано, що продаж земельної ділянки вчинено за 140 650, 00 грн, що на момент підписання цього договору згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 09 червня 2008 року становило 29 тис. дол. США. (а. с. 10-13).

Автомобіль HYUNDAI TUCSON, номер кузова НОМЕР_4 , було придбано ОСОБА_2 17 грудня 2008 року (а. с. 55, 56).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

За змістом наведеної вище норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити факт набуття майна під час шлюбу.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального і процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами усталених відносин, притаманних чоловікові і дружині, факту її спільного проживання однією сім`єю з відповідачем на час придбання спірної земельної ділянки площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , а також автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так автомобіль марки HYUNDAI TUCSON придбаний відповідачем 07 грудня 2008 року, а земельна ділянка площею 0,1475 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 фактично придбана 09 червня 2008 року за письмовим договором купівлі-продажу, та під час укладення цього договору відповідачем були сплачені кошти за земельну ділянку.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій у сукупності надана належна оцінка показам свідків, наявним у матеріалах справи доказам, зокрема довідці виконавчого комітету Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30 листопада 2015 року № 1364, які були надані сторонами у підтвердження спільного проживання у спірний період.

Суди встановили, що сторонами визнається факт того, що вони проживали однією сім`єю без шлюбу у період з 01 червня 2009 року по 01 вересня 2015 року, отже спір в цій частині відсутній, а позивач за первісним позовом не довела факту ведення спільного господарства та проживання з відповідачем однією сім`єю без шлюбу з 07 січня 2007 року, а тому майно, вимоги щодо якого заявила позивач, не підлягає поділу.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанції, в оскарженій частині, ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович