Справа № 478/223/19 Провадження № 2/478/144/2019
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2019 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі,

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Григоренко Н.О.,

розглянувши в приміщенні Казанківського районного суду Миколаївської області, в залі судових засідань № 4, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Казанківської РДА Миколаївської області про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову зазначила, що 14 лютого 2005 року між громадянином ОСОБА_5 та Приватним підприємцем ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,23 га, належної ОСОБА_5 на праві власності відповідно до акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.08.2004 року, строком на 45 років.

Вказане право оренди було зареєстроване 11 серпня 2005 року у Миколаївській регіональній філії Центру державного земельного кадастру за № 10.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_5 помер, та належна йому земельна ділянка була успадкована ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 у зв`язку з чим його малолітня донька ОСОБА_2 прийняла спадщину.

Після прийняття спадщини ОСОБА_4 , нею було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки з ОСОБА_3 строком на 49 років, який 14 квітня 2016 року був зареєстрований державним реєстратором Казанківської РДА за номером 14238302.

Враховуючи наведені обставини, позивач посилаючись на ту обставину, що договір оренди земельної ділянки укладений між громадянином ОСОБА_5 та Приватним підприємцем ОСОБА_6 не припинив дію після їх смерті, на наявність на момент укладання договору оренди даної земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрованого права у спадкоємиці ОСОБА_6 оренди такої земельної ділянки, на безпідставну реєстрацію державним реєстратором Казанківської РДА договору оренди між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що призвело до повторної реєстрації договору оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку, остаточно просила суд:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,2252 га, розташованої на території Дмитро Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, укладений 7 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- рішення державного реєстратора Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області Слободанюка Василя Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29330451 від 20.04.2016 року на право оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 за суб`єктом речового права орендарем ОСОБА_3 визнати протиправним та скасувати.

- вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Витребувано від сторін додаткові докази.

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були повідомленні належним чином. Позивачем було подано клопотання згідно з яким, вона просить суд розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши та оцінивши надані суду докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень, в тому числі з урахуванням належності та допустимості доказів, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом з досліджених матеріалів справи громадянину ОСОБА_5 належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації від 17.06.2004 року № 378-р земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,23 га розташована в межах території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

14 лютого 2005 року між громадянином ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_6 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку. площею 9,23 га для вирощування зернових та технічних культур на території Дмитро-Білівської сільської ради.

Згідно з пунктом 8 вказаного договору оренди, договір було укладено на 45 років та відповідно до інформації, що мітиться на останньому аркуші договору, його було зареєстровано у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 11 серпня 2005 року за № 10.

Відповідно до узгодженого сторонами пункту 40 даного договору, визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для умов зміни або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 виданого 21.04.2006 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 66 років, у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку, площею 9,23 га перейшло в порядку спадкування до громадянки ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2016 року № 57130845.

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 виданого 18.11.2014 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_6 є його малолітня донька ОСОБА_7 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Законним представником малолітньої доньки ОСОБА_6 є позивач - її мати ОСОБА_1

07 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні ОСОБА_6 , та проведено державну реєстрацію вказаного договору 14.04.2016 року державним реєстратором Казанківської РДА за номером запису про інше речове право 14238302.

З огляду на додані до позовної заяви відповідача судові рішення у справі № 478/1810/16-ц від 21.11.2016 року Казанківського районного суду Миколаївської області та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 11.01.2017 року, в судовому порядку вирішувались спірні правовідносини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу користування земельною ділянкою належної ОСОБА_4 на правах оренди.

З огляду на встановлені обставини судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 було доведено належними доказами її право на оренду спірної земельної ділянки.

Як вбачається із змісту вказаних судових рішень, право на орендовану земельну ділянку після смерті орендаря ОСОБА_6 перейшло в порядку спадкування до його доньки ОСОБА_7 ОСОБА_2 та належить останній до 2050 року.

Оцінюючі встановлені обставини суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Так, за змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частина 1 ст. 14 ЦК України визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 18 Закону 1952-IV).

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону 1952-IV).

Частиною 3 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом, відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно та наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

- під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм законодавства вбачається обов`язковість дотримання сторонами узгоджених домовленостей закріплених договором, а також вбачається компетенція державного реєстратора, до обов`язків якого прописано встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. І для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Такий обов`язок узгоджується із закріпленими в ст. 2 та ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що право на орендовану земельну ділянку після смерті орендаря ОСОБА_6 належить його спадкоємиці та підтверджено судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції у справі № 478/1810/16-ц.

З огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено факт укладання 07.04.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору оренди землі, що порушило право оренди такої земельної ділянки орендаря за відносинами, які виникли за раніше укладеним договором оренди землі від 14.02.2005 року між громадянином ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що укладенням договору оренди землі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було порушене речове право позивача, у зв`язку з чим вбачає підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним спірного договору оренди землі від 07.04.2016 року з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди землі від 07.04.2016 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином судовий збір в сумі 1 536,80 грн. належить стягнути з відповідачів на користь позивача по 512,26 гривень з кожного за задоволенні судом дві вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст.ст.2-13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,2252 га, розташованої на території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, укладений 07 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області Слободанюка Василя Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29330451 від 20.04.2016 року на право оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 за суб`єктом речового права орендарем ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 512,26 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 512,26 грн.

Стягнути Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 512,26 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею: 15 травня 2019 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О.Томашевський