ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/5407/16-ц

провадження № 22-ц/818/942/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 ,

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 ,

позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_5 ,

позивач та третя особа: ОСОБА_5 ,

третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» Харківської міської ради,

третя особа: виконком Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням, треті особи Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, виконком Харківської міської ради за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року (в складі судді Боговського Д.Є.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням, в якому просили визначити порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , виділивши їм у користування кімнати площею 7,2кв.м та 17,6кв.м, а відповідачам кімнати площею 9,9кв.м та 10,6кв.м в загальному користуванні залишити кухню, коридор, вбиральню та ванну кімнату.

Позов мотивовано тим, що на підставі ордеру від 24 листопада 2006 року на родину, яка складалася з п`яти осіб було надано ізольоване житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 , його матері ОСОБА_2 , його дружині ОСОБА_4 та їх спільним дітям - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; особовий рахунок відкритий саме на ім`я позивача, оскільки він є основним наймачем. Вказана квартира є чотирьохкімнатною, житлові кімнати мають такі площі: 17,6 кв.м., 7,2 кв.м., 10,6 кв.м., 9,9 кв.м. У 2007 році шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було розірвано. При цьому між ним та його колишньою дружиною та донькою виник спір щодо користування квартирою, який вирішувався у судовому порядку та 22 грудня 2015 року при примусовому виконанні судового рішення його разом із матір`ю та донькою від іншого шлюбу було вселено до вищевказаної квартири. Однак, після вселення відповідачі продовжують вести себе недоброзичливо у зв`язку з чим продовжують виникати спори щодо користування житловим приміщенням, дійти порозуміння щодо врегулювання цього питання у досудовому порядку не має можливості.

В свою чергу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 , подали до суду зустрічний позов, в якому просять визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Мотивуючи зустрічні вимоги, посилаються на те, що з 2006 року вони постійно проживають у вищевказаній квартирі. Також із ними проживає чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_5 , а у 2016 році у них народився син - ОСОБА_6 , який також мешкає та зареєстрований за вказаною адресою. Відповідачі ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак за місцем реєстрації не проживають. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до спірної квартири не вселялись, мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 з 1995 року та по теперішній час мешкає на території іншої держави, має реєстрацію, є громадянкою Російської Федерації, там же отримує пенсію. Саме позивач ОСОБА_4 проводила ремонтні роботи з метою доведення квартири до придатного для проживання стану, за власні кошти здійснювала капітальний ремонт, сплачує комунальні платежі, питання щодо квартири завжди вирішувались лише між ОСОБА_4 та її донькою ОСОБА_5 Ані ОСОБА_1 , ані його мати ОСОБА_2 не приймали жодної участі в утриманні житлового приміщення, а через наявність їх реєстрації у квартирі, позивачі не мають змоги оформити субсидію від держави на сплату комунальних послуг.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають наміру реально проживати в спірній квартирі, однак вирішити питання щодо визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в судовому порядку не видається можливим, оскільки за судовими рішенням вони вселялись формально, без наміру проживати у ньому. Враховуючи, що відповідачі обрали інше місце проживання, вони втратили право користування цим жилим приміщенням.

Третя особа ОСОБА_5 звернувся до суду із самостійним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просить визнати за ним право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовує позов тим, що з 2010 року він постійно проживає за вищевказаною адресою, а формально зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . До 2015 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 , а у жовтні 2015 року вони зареєстрували шлюб. Відповідачі ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 хоча і зареєстровані за спірною адресою, однак фактично ніколи там не проживали. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він не знайомий, у квартирі їх не бачив, хоча тривалий час у ній мешкає. Відповідач ОСОБА_1 мешкає разом зі своєю родиною за адресою: АДРЕСА_2 . З метою збереження та зміцнення своєї родини, збереження нормального середовища для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку його малолітньої дитини, його матеріального забезпечення, позивач має намір і в подальшому проживати у спірній квартирі та зареєструвати своє місце проживання відповідно до чинного законодавства за місцем його фактичного мешкання, однак отримати письмову згоду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він не має можливості через їх фактичну відсутність за місцем реєстрації.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , який також представляє інтереси позивача ОСОБА_2 та його представник - адвокат Корєнєва Н.Ю. підтримали свої позовні вимоги, в задоволенні зустрічних вимог та вимог третьої особи просили відмовити.

Позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву про підтримання первісних вимог та слухання справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти первісних позовних вимог та просили задовольнити їх зустрічні вимоги та вимоги третьої особи.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні просив задовольнити його вимоги, а також вимоги зустрічного позову, первісні ж вимоги просив залишити без задоволення.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_5 , про визначення порядку користуванням житловим приміщенням залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківськоїміської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, виконком Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишено без задоволення.

Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням, треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, виконком Харківської міської ради залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить про часткове скасування вказаного рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщення та про ухвалення нового, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після задоволення позову ОСОБА_1 про відновлення порушеного права вселення, 22 грудня 2015 року при примусовому виконанні рішення суду, він, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 були вселені у квартиру АДРЕСА_1 . У даній квартирі апелянт мешкає й до цього часу, що підтверджується показами свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_13

У зв`язку з тим, що у вищевказаній квартирі зареєстровано шість осіб апелянт вважає, що для усунення конфліктних ситуацій, які мають місце у родині протягом 10 років, необхідно визначити порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, вказує, що судом першої інстанції була застосована норма закону, яка у даному випадку не підлягає застосуванню, а саме: стаття 47 ЖК України не має відношення до визначення порядку користування житловим приміщенням, а лише до надання житлових приміщень, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позову є незаконним.

В іншій частині вважає рішення суду є вірним, законним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 , просить про скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року в частині залишення без задоволення його позовних вимог та про ухвалення у відповідній частині нового рішення, яким визнати за ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідних осіб органів реєстрації місця проживання здійснити реєстрацію його фактичного місця проживання за вказаною адресою.

Свою апеляційну скаргу мотивував тим, що він ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 та вже вісім років проживає у вищевказаній квартирі, ведучи спільний побут та виховуючи спільного сина. Юридично зареєструвати своє місце проживання апелянту не вдається, оскільки ОСОБА_1 категорично проти цього. Проте, з метою збереження та зміцнення родини, нормального середовища для розвитку малолітньої дитини, у апелянта існує необхідність проживання та реєстрації у даній квартирі.

Крім того, вказує, що відмовляючи у задоволенні його позову, суд першої інстанції не навів обґрунтування мотивів відхилення фактичних обставин, на які апелянт посилався, як на підставу своїх вимог та не надав оцінки жодному аргументі, наведеного на підтвердження ОСОБА_5

До апеляційного суду надійшла також апеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , які, в свою чергу, просили про скасування вищевказаного рішення в частині залишення без задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_15 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та про ухвалення у відповідній частині нового рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимогу у повному обсязі та визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хоча і зареєстровані за вказаною адресою, але фактично не проживають та ніколи не проживали разом із ОСОБА_4 та її родиною.

Вказують, що ОСОБА_1 до спірної квартири фактично не вселявся, залишився проживати у своєї нової дружини - ОСОБА_16 у помешканні за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказаний факт неодноразово було встановлено правоохоронними органами.

ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 також ніколи не проживала ані у спірній квартирі, ані навіть в Україні. Проживаючи на території Російської Федерації, остання оформлювала довіреності в органах нотаріату РФ на право ведення справ у суді на свого сина ОСОБА_1 Вказана довіреність та інші докази на підтвердження вказаного факту наявні у матеріалах справи.

Що стосується доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , то вона взагалі була зареєстрована за вищевказаною адресою незаконно, оскільки згоди на зміну місця реєстрації дитини з первинного місця реєстрації отримано не було. Крім того, з її пояснень, наданих у судовому засіданні вбачається, що вона дійсно не проживає у спірній квартирі.

Зазначили також, що судом першої інстанції не було належним чином вивчено та надано оцінку доказам, на які посилалися позивачі за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог. У своєму рішенні суд демонструє поверхове ставлення до справи, обґрунтовуючи його лише тим, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, в той же час не вказує які саме докази та з яких причин суд вважає неналежними.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо визначення порядку користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та виділу у користування ОСОБА_7 , його доньки ОСОБА_3 та матері ОСОБА_2 житлових кімнат площею 17,7кв.м та 7,2кв.м, суд першої інстанції виходив з того, що у користуванні інших зареєстрованих осіб, а саме ОСОБА_4 , її доньки ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_6 , 2016 р.н., залишаються житлові кімнати площею 9,9кв.м та 10,6кв.м. При такому виділі на долю кожного зареєстрованого припадає 6,8кв.м, що суперечить вимогам чинного Житлового законодавства, зокрема ст.ст.63, 104 ЖК України та порушує житлові права усіх осіб, які мешкають у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 щодо визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів на підтвердження того, що наймач ОСОБА_1 вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, та останнім заперечується щодо визнання членів його сім`ї - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 .. суд першої інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що єдиним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 з 12.04.2002 та по теперішній час є житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а тому відсутні будь-які підстави надавати йому право користування іншим житловим приміщенням без згоди власника цього приміщення та інших зареєстрованих у цьому жилому приміщенні осіб.

Колегія суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 ; разом з тим, з висновками суду в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 , колегія суддів повністю погодитись не може, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно ордеру №082068 від 24 листопада 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради від 23 листопада 1999 року ОСОБА_1 на склад сім`ї 5-ть осіб (він -наймач та члени його сім`ї: дружину - ОСОБА_4 , доньку - ОСОБА_8 , сина - ОСОБА_7 та його мати - ОСОБА_2 ) було надано чотирьохкімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 45,52кв.м.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30 січня 2007 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 січня 2007 року.

17 жовтня 2015 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_17 ».

Як вбачається з довідки дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» Харківської міської ради від 23 серпня 2016 року за № 2314 року, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - наймач, ОСОБА_4 - колишня дружина, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_2 - мати, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_6 - онук; загальна площа квартири складає 72,40кв.м, житлова - 45,3кв.м; квартира не приватизована.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 у справі № 641/2992/13-ц вселено ОСОБА_1 ., неповнолітню ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно акту державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 22 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду від 29 жовтня 2014 року виконано у примусовому порядку та вселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

У зустрічному позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 зазначають, що відповідачі ОСОБА_18 , його мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак за місцем реєстрації не проживають. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до спірної квартири не вселялись, мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 з 1995 року та по теперішній час мешкає на території іншої держави, має реєстрацію, є громадянкою Російської Федерації, там же отримує пенсію.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно положень ст.107 ЖК України, яку посилають позивачі за зустрічним позовом, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. ( 1993-12 ) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи").

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Підставою для визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказуються лише норми ст. 107 ЖК УРСР.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 постійно проживає на території Російської Федерації. Так, з 18 жовтня 1995 року по 02 травня 2007 року ОСОБА_2 перебувала на реєстраційному обліку за адресою: сел . Олександрівське, Касторенського району Курської області . З 02 травня 2007 року по 20 травня 2008 року була зареєстрована за місце проживання в м . Воронеж. З 20 травня 2008 року по теперішній час за реєстрована та проживає в сел. Олександрівське, Касторенського району Курської області в приватизованій квартирі, договір про приватизацію від 11 лютого 1993 року. Перебуває на обліку в ГУ УПФ РФ в Касторенському районі Курської області, отримує трудову пенсію за віком.

Вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою Адміністрацією Олексіївської ради Касторенського району Курської області від 01 серпня 2007 року; листом Федеральної Міграційної служби Росії від 01 серпня 2007 року; листом ГУ УПФ РФ в Касторенському районі Курської області від 27 вересня 2007 року; відповіддю з прокуратури Курської області РФ від 10 листопада 21010 року; роздруківкою з газети «Вести»; ксерокопіями конвертів (поштових відправлень) на яких значить адреса відправника ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Що стосується позовних вимог частині визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, будь-яких доказів належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вибули на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, позивачами не надано, що є їх обов`язком.

Крім того, як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 , який також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 вже звертався до суду з приводу порушення його житлових прав ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про вселення, що свідчить про те, що він не відмовляється від своїх житлових прав на спірну квартиру та зв`язку з нею не втратив.

З урахуванням викладеного висновок суду про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням є законним та обгрунтованим.

В частині первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. ст. 61, 63, 64 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Предметом договору найма жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з одної чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Члени сім*ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов*язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Стаття 104 ЖК Української РСР передбачає, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогамстатті 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2, зі змінами та доповненнями, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судамиЖитлового кодексу України» судам були надані наступні роз`яснення з приводу застосування норм цього Кодексу. В силу ст.104 ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Як свідчать матеріали справи згідно ордеру від 24 листопада 2006 року виданого, на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради від 23 листопада 1999 року ОСОБА_1 на склад сім`ї 5-ть осіб (він -наймач та члени його сім`ї: дружину - ОСОБА_4 , доньку - ОСОБА_8 , сина - ОСОБА_7 та його мати - ОСОБА_2 ) було надано чотирьохкімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 45,52кв.м.

ОСОБА_1 є наймачем даного житлового приміщення.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи зазначена квартира складається із чотирьох кімнат: кімната №8 - 17,6кв.м, кімната №7 - 7,2кв.м, кімната №2 - 10,6кв.м та кімната №3 - 9,9кв.м, а також кухні (приміщення №9), туалету (приміщення №5) , ванної (приміщення №6) та коридору (приміщення №1). Всі житлові кімнаті ізольовані. Ліворуч по коридору розташовані кімната №7 - 7,2кв.м та кімната №8 - 17,6кв.м; праворуч кімната №3 - 9,9кв.м та кімната №2 - 10,6кв.м.

Як зазначає, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 на його думку існує можливість встановлення порядку користування спірної квартирою наступним чином:

1.виділи йому, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у спірній квартирі в користування кімнату №7 - 7,2кв.м та кімнату №8 - 17,6кв.м, а відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_6 - кімнату №3 - 9,9кв.м та кімнату №2 - 10,6кв.м., або навпаки,

2. виділи йому, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у спірній квартирі в користування кімнату №3 - 9,9кв.м та кімнату №2 - 10,6кв.м., а відповідачам - кімнату №7 - 7,2кв.м та кімнату №8 - 17,6кв.м.

В загальному користуванні залишити: кухню (приміщення №9), туалет (приміщення №5) , ванну (приміщення №6) та коридор (приміщення №1).

З урахування пояснень учасників справи, наявних матеріалів справи доказів, та враховуючи те, що ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим спірною квартирою, колегія суддів вважає можливим встановити наступний порядок користування спірною квартирою, а саме:

виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати №7 площею 7,2кв.м та кімнати №8 площею 17,6кв.м;

виділити у користування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 . кімнату №3 площею 9,9кв.м та кімнату №2 площею 10,6кв.м.

Залишити в загальному користуванні приміщення №1 коридор площею 10,2кв.м, приміщення № 6 ванна площею 2,7кв.м, приміщення №5 туалет площею 1,4кв.м та приміщення №9 кухня площею 8,8кв.м.

При цьому колегією суддів враховано те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 пояснила, що приміщення комори № 4, площею 1,0кв.м. приєднано ними до кімнати №3, площею 9,9кв.м., а також те, що з кімнати №2, площею 10,6кв.м є вихід на балкон.

Крім того, у судовому засіданні сторони пояснили, що приміщення кімнати №7 площею 7,2кв.м закрито, оскільки зберігалось за ОСОБА_2

Отже, колегія суддів вважає можливим визначити право користування квартирою за вищезазначеним варіантом.

Що стосується окремих позовних вимог третьої особи ОСОБА_5 , колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що

випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

ОСОБА_5 як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що він є членом сім`ї у складі ОСОБА_4 (тещі), ОСОБА_5 (дружини) та ОСОБА_6 (сина), останні зареєстровані та фактично мешкають у квартирі АДРЕСА_1 . Він також фактичного мешкає з 2010 року в даному приміщенні, відповідно до положень ст. 64 ЖК УРСР він є членом сім`ї наймача, постійно проживав разом із наймачем, вони із спільне господарство.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, що єдиним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 з 12 квітня 2002 року та по теперішній час є житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для надання ОСОБА_5 право користування іншим житловим приміщенням без згоди власника цього приміщення та інших зареєстрованих у цьому жилому приміщенні осіб.

Заперечення відповідачів стосовно того, що у разі встановлення порядку користування квартирою будуть порушені норми 13,65 кв., колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв. на одну особу.

Згідно п. 53 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Українській СРСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Укрсовпрофа від 11.12.1984 року № 470, розмір житлової площі надається в межах 13,65 кв.м на людину, але не може бути меншим ніж рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті визначається виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів разом з радою профспілок.

Отже, вищезазначена норма жилої площі в розмірі 13,65 кв. на одну особу застосовуються при наданні житлової площі.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції в частині: відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням; відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року в частині: відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням; відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користуванням житловим приміщенням - задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , а саме:

виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати №7 площею 7,2кв.м та кімнати №8 площею 17,6кв.м;

виділити у користування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 кімнату №3 площею 9,9кв.м та кімнату №2 площею 10,6кв.м.

Залишити в загальному користуванні приміщення №1 коридор площею 10,2кв.м, приміщення № 6 ванна площею 2,7кв.м, приміщення №5 туалет площею 1,4кв.м та приміщення №9 кухня площею 8,8кв.м.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 21 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко