ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року

м. Харків

справа № 619/1083/19-ц

провадження № 22ц/818/2530/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Ігнатової Т.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гусак Р.Т., приватний виконавець Баірова Н.М., представник заінтересованої особи Рибак Я.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року в складі судді Кононихіної Н.Ю.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, поданою до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що з мережі Інтернет вона дізналася про те, що належне їй нерухоме майно, а саме спортивно-оздоровчий комплекс літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приватним виконавцем Баіровою Н.М. виставлено лотом №333309 на прилюдні торги, призначені на 20 березня 2019 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусака Р.Т.

Вказала, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №57744649 дізналась, що нібито нею 14 березня 2018 року укладено договір позики грошових коштів з ОСОБА_3 , на суму 2 021 760, 00 грн., що еквівалентно 78 000,00 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колдубай Н.П., за реєстровим номером № 236.

Зазначила, що 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Р.Т. вчинено виконавчий напис №1540 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 заборгованості за вказаним договором позики, яка станом на 15 листопада 2018 року складає 1 454 112,00 грн., що еквівалентно 56 100,00 доларів США, пені в розмірі 755 218,00 грн., що в еквіваленті становить 29 136,00 доларів США, а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 2800,00 грн., а всього 2 212 130,00 грн.

Вказала, що стягнення з неї зазначених коштів є незаконним та таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки жодних договорів позики нею не укладалось та жодних грошових коштів від ОСОБА_3 вона не отримувала. ОСОБА_3 ніколи не звертався до неї з вимогами про погашення заборгованості.

Зазначила, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а виконавче провадження підлягає закриттю, оскільки виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, за відсутності вимоги про усунення порушення зобов`язань, а також відсутні будь-які документи, які підтверджують безспірність заборгованості.

Вказала, що відповідачем порушено низку вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вона має достатні підстави для звернення до суду, проте, для подальшого захисту її прав необхідно зупинити виконавче провадження №57744649 та зупинити реалізацію описаного та арештованого при здійсненні виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: спортивно-оздоровчого комплексу літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам».

Зазначила, що у випадку реалізації майна на підставі виконавчого напису існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який буде нею подано.

Вказала, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими для відповідного позову, отже, враховуючи, що спір виник з приводу нерухомого майна, заяву подано до суду за місцезнаходженням такого майна.

Просила забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1540 від 15 листопада 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Р.Т. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колдубай Н.П. 14 березня 2018 року, реєстровий номер 236, станом на 15 листопада 2018 року, а саме 2 212 130,00 грн.; зупинити реалізацію шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам» описаного та арештованого при здійсненні виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: спортивно-оздоровчий комплекс літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1540 від 15 листопада 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Р.Т. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колдубай Н.П. 14 березня 2018 року, реєстровий номер 236, станом на 15 листопада 2018 року, а саме 2 212 130,00 грн.; зупинено реалізацію шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам» описаного та арештованого при здійсненні виконавчого провадження нерухомого майна, а саме: спортивно-оздоровчий комплекс літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що заяву розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки згідно вимог альтернативної підсудності заяву мало бути подано або за місцем проживання відповідача, або за місцем виконання виконавчого напису, а не за місцезнаходженням нерухомого майна; що ОСОБА_3 зареєстрований у Галицькому районі м. Львова, приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гусак Р.Т. зареєстрований у Личаківському районі м. Львова, виконавчим округом приватного виконавця Баірової Н.М. є Львівська область, виконавче провадження відкрито у м. Львів, та виявлення майна у Харківській області не змінює місце виконавчого провадження, яким залишається Личаківський район м. Львова. Отже, суд першої інстанції мав передати таку заяву до Личаківського або Галицького районного суду м. Львова; що до спорів з приводу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не застосовуються правила виключної підсудності щодо розгляду справи за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

13 травня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_3 фактично підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна, на яке звернуто стягнення на підставі виконавчого напису.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надані матеріали справи свідчать про те, що з 20 листопада 2018 року на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1540, виданого 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 1 454 112,00 грн., що еквівалентно 56 100,00 доларів США, пені в розмірі 755 218,00 грн., що еквівалентно 29 136,00 доларів США, а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 2800,00 грн., а всього 2 212 130,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. від 29 січня 2019 року описано та арештовано майно боржника, а саме, спортивно-оздоровчий комплекс літ. «А-3», загальною площею 593,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з сайту Державного підприємства «Сетам» зазначене нерухоме майно є предметом електронних торгів в межах виконавчого провадження №57744649, що призначені на 20 березня 2019 року.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом майбутньої позовної заяви ОСОБА_1 визначено визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відповідачем зазначено ОСОБА_3

Згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За загальним правилом згідно частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Із заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , що згідно додатку №1 до ухвали Львівської міської ради від 28 грудня 2000 року №867 «Про зміни адміністративно-територіального устрою м. Львова» відноситься до Галицького району м. Львова.

Крім того, частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Місце виконання виконавчого напису визначено статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна, а згідно частини 2 цієї статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно частин 1, 2 та 6 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавче провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито приватним виконавцем Баіровою Н.М., офіс якої згідно відомостей з Єдиного реєстру приватних виконавців України розташовано за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , що відноситься до Личаківського району м. Львова, та виконавчий округ якої Львівська область.

Відомостей щодо скасування вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять, отже вона є чинною.

Таким чином, враховуючи, що місце виконання виконавчого напису нотаріуса є визначеним, та відповідає місцезнаходженню приватного виконавця виконавчого округу Львівської області, яке територіально відноситься до Личаківського району м. Львова, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мала розглядатися Личаківським районним судом м. Львова за місцем виконання виконавчого напису або Галицьким районним судом м. Львова за правилами загальної підсудності, виходячи з місця реєстрації ОСОБА_3 , зазначеного у заяві як майбутнього відповідача.

Посилання ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову щодо того, що спір виник з приводу нерухомого майна, отже заяву подано до суду за місцезнаходженням такого майна, є безпідставними, оскільки спір про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є спором щодо нерухомого майна.

Так, згідно частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з пунктом 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не згодна з виконавчим написом щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошових коштів, не можна вважати, що спір виник з приводу нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, постановляючи ухвалу, суд порушив норми процесуального права, що є відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376, ЦПК України підставою для її скасування.

Крім того, згідно вимог частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відомостей щодо подання ОСОБА_1 позову, зазначеного нею в заяві про забезпечення позову, до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гусак Р.Т., приватний виконавець Баірова Н.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, до Дергачівського районного суду Харківської області протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, матеріали справи не містять, і до суду апеляційної інстанції не надано.

Навпаки, із наданих ОСОБА_3 до письмових пояснень додатків вбачається, що зазначений в заяві позов пред`явлений нею до Галицького районного суду м. Львова.

За таких обставин заходи забезпечення позову, вжиті судом за заявою до подання позовної заяви, підлягають скасуванню.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 вимоги та доводи, викладені в апеляційній скаргі ОСОБА_3 , не спростував.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги вирішується під час розгляду справи по суті, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.