Справа № 182/2979/18
Провадження № 2/0182/580/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.10.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.05.2018 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дгіпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

29.11.2006 року між ВАТ ««Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К-Д014/05-3/82, за яким Банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 26 500 доларів США до 28.11.2013 року під 14,5 % річних, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора та виконувати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Всупереч зобов`язань за кредитним договором, відповідач не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

У зв`язку з систематичним порушенням умов договору та утворенням заборгованості позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2014 року позовні вимоги Банку було задоволено, стягнуто заборгованість по кредитному договору № К-Д014/05-3/82 від 29.11.2006 року в сумі 62128,07 грн., рішення набрало законної сили.

В обґрунтування позову позивач посилається, що рішення суду від 24.03.2014 року до цього часу не виконано, тому відповідачу продовжувались нараховуватись відсотки за порушення графіку.

Станом на 27.12.2017 року заборгованість по сплаті відсотків з 27.03.2014 року по 27.12.2017 року становить 2710 доларів США 51 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 75744,03 гривень, пеня в сумі 262 384,39 грн.

У відповідності до прийнятого рішення кредитора з відповідача стягується заборгованість по сплаті відсотків (з 27.03.2014 року по 27.12.2017 року) у сумі 2710 доларів США 51 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 75744,03 гривень та пеня за останній рік (з 27.12.2016 року по 27.12.2017 рік) у сумі 2263,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 63262,03 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, Банком також було вжито заходи досудового врегулювання спору, а саме - було направлено вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка повернулася відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи, що відповідач не виконує умови вищевказаного кредитного договору, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № К-Д014/05-3/82 від 29.11.2006 року у сумі 2710 доларів США 51 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 75744,03 гривень та пеню в сумі 63262,03 грн.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 08.06.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

В матеріалах справи наявний відзив ОСОБА_1 на позовну заяву про стягнення заборгованості, що надійшов на адресу суду 29.08.2018 року (а.с. 61-69). У своєму відзиві відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у позові та застосувати до пред`явлених позовних вимог позовну давність, мотивуючи наступним.

29.11.2006 року між ним та банком був укладений кредитний договір № К-Д014/05-3/82 строком до 28.11.2013 року із сплатою процентів 14,5 % річних та погоджено графік повернення кредиту та сплати відсотків в межах строку кредитування до 27.11.2013 року.

30.07.2013 року на його адресу надійшла вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором

Також 13.09.2013 року Банк звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № К-Д014/05-3/82 від 29.11.2006 року у сумі 7772,81 доларів США, який було задоволено у повному обсязі.

Зазначена сума заборгованості була сплачена ним у повному обсязі з розстрочкою, проти якої Банк не заперечував, в межах виконавчого провадження ВП № 46429930. Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 30.01.2018 року.

Таким чином, позивач скористався своїм правом згідно ст. 1050 ЦК України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, тому право Банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. В охоронюваних правовідносинах права і інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому вимоги позивача про стягнення процентів за період з 27.03.2014 року по 27.12.2017 року є необґрунтованою та не може бути задоволена.

Крім того, оскільки після використаного права позивача, згідно ст. 1050 ЦК України та спливу строку кредитування право позивача нараховувати проценти припинилось, то спливла позовна давність і до додаткової вимоги про стягнення пені. Таким чином, не може бути стягнута пеня у зв`язку з пропуском позовної давності.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 08.06.2018 року також було встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, згідно вимог ч.ч. 3 та 5 ст. 178 ЦПК України, однак відповіді на відзив від позивача не надійшло.

Ухвалою судді від 24.09.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до свого провадження.

Ухвала суду від 24.09.2019 року була надіслана сторонам у справі.

Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 29.11.2006 року між ВАТ ««Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К-Д014/05-3/82, за яким Банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 26 500 доларів США до 28.11.2013 року під 14,5 % річних, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора та виконувати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. (а.с. 8-10).

30.01.2018 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Завідняком О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46429930 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/255/2014 виданого Нікопольським міськрайонним судом про стягнення боргу в розмірі 62749,35 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 68).

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини 1статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 27.12.2017 року заборгованість по сплаті відсотків (з 27.03.2014 року по 27.12.2017 року) становить 2710 доларів США 51 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 75744,03 гривень, пеня в сумі 262 384,39 грн. (а.с. 9-12). Пеня за останній рік ( з 27.12.2016 року по 27.12.2017 рік) складає суму 2263,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 63262,03 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Після вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини 2статті 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати), позивачем не заявлено.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Вирішуючи питання про застосування до вимог позивача позовної давності суд виходить з наступного.

Згідно статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Враховуючи те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, суд не застосовує позовну давність до даного позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13,81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.525,526,530,549,550,610-612,625,629,1048-1050,1054,1056-1 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева