Провадження № 22-ц/802/521/19 Категорія: 33 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Бовчалюк З. А., Киці С. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача Каченюка О. І., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

представника відповідача Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Лапковського О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Служби автомобільних доріг у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Служби автомобільних доріг у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 березня 2017 року приблизно о 21 год. 20 хв., він, керуючи автомобілем марки «СААБ», державний номер Чеської республіки НОМЕР_1 (17.07.2017 державний номерний знак був змінений на 6 НОМЕР_2 0239), рухався на автодорозі сполученням Ковель-Львів-Жовква із с. Угринів Сокальського району Львівської області в напрямку м. Нововолинськ Волинської області. Проїжджаючи с. Литовеж Іваничівського району по вул. Львівській даного населеного пункту, в`їхав у вибоїну на правій смузі руху дорожнього полотна, внаслідок чого пошкодив дві правих шини автомобіля, через що в подальшому не зміг продовжити рух та повідомив про дану подію на лінію «102». Вказує, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стала бездіяльність відповідачів по проведенню ремонтних робіт, внаслідок чого він був позбавлений можливості уникнути наїзду на яму. Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди, складеної на місці ДТП, вбачається, що дорожнє покриття у вигляді асфальту в місці пошкодження транспортного засобу відсутнє, натомість маються вибоїни розміром 120х75 см глибиною 17 см, та 120х60 см глибиною 12 см, розмір яких перевищує граничні розміри, встановлені ДСТУ 3587 «Безпека дорожнього руху». У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту становила 5356 гривень, зокрема, вартість шин 3550 гривень, рихтовка легкосплавних дисків 300 гривень, шино монтаж і балансування коліс 120 гривень, геометрія коліс 1195 чеських крон, що еквівалентно 1386 гривень. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань, зокрема, пошкодження належного йому автомобіля негативно вплинуло на його самопочуття, душевний стан, йому довелось понести додаткові витрати та змінити сталий спосіб життя. Завдану моральну шкоду він оцінює у розмірі 10000 гривень. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в його користь 5356 гривень у відшкодування майнової шкоди та 10000 гривень завданих моральних збитків, а також понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями водія (позивача) та завданням збитків матеріали справи не містять. У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Застосування судом першої інстанції норм ПДР для вирішення справи у цивільному судочинстві є ознакою неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що з 117 км АДРЕСА_1 назва АДРЕСА_2 Червоноград Жовква) знаходиться в межах Львівської області, тому є незрозумілим де саме відбулося ДТП. Крім того, вказує, що власником автомобільних доріг загального користування в Україні є держава в особі уповноваженого органу державного управління автомобільними дорогами Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), на який і покладено відповідальність за стан автомобільних доріг в Україні, а також обов`язок відшкодування збитків автовласникам, завданих внаслідок неякісного стану автомобільних доріг, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представника позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник відповідача Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, представника відповідача Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Лапковського ОСОБА_4 , приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 березня 2017 року за обставин, зазначених позивачем, були отримані пошкодження автомобіля, що призвело до заміни шин та виконання інших робіт, про які вказує позивач. Так, в схемі місця ДТП дійсно вказано про пошкодження правого переднього та заднього колеса автомобіля, однак жодних доказів про пошкодження коліс, які призвели до необхідності їх заміни та виконанню інших робіт по їх встановленню та регулюванню суду не надано, тобто не доведено причинного зв`язку між отриманими пошкодженнями та понесеними витратами, а тому також не підлягає до задоволення і вимога позивача про відшкодування завданої моральної шкоди.

Згідно з вимогами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту даної норми Закону слідує, що однією із умов, яка утворює підставу відшкодування шкоди є причинний зв`язок між цивільним правопорушенням та майновою шкодою.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди виникає за наявності вини особи, протиправними діями якої завдана шкода.

Згідно частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги», органом управління є орган, призначений для управління автомобільними дорогами (вулицями), забезпечення їх функціонування, розвитку та фінансування.

За змістом статті 7 цього Закону передбачено, що автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до статі 10 Закону України «Про автомобільні дороги», державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, (правонаступником якого є відповідно до Указу Президента України № 456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» Державне агентство автомобільних доріг України), що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Положеннями статей 11, 13 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено основні обов`язки та відповідальність цього органу за стан автомобільних доріг, якість робіт з ремонту та утримання автомобільних доріг.

Статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Пунктом 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (пункт 1 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» ).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 198 від 30 березня 1994 року (далі Правила) передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Пунктом 11 Правил встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Вказані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів.

Служба автомобільних доріг у Волинській області утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13 квітня 2011 року № 456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Як вбачається з довідки Служби автомобільних доріг у Волинській області від 30.11.2018 № 7965/8.5 автомобільна дорога державного значення Р-15 Ковель Володимир-Волинський Червоноград Жовква у межах Волинської області, а саме з км 3+000 до км 89+514 перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Волинській області (а.с. 50).

Між Службою автомобільних доріг у Волинській області (Замовник) та Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Виконавець) 08.06.2016 укладено договір про закупівлю послуг експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (а. с. 69-89). Відповідно до п. 1.4. договору послуги виконуються виконавцем згідно щомісячних планів-завдань та актів дефектів, затверджених замовником в межах виділених фінансових ресурсів. Пункт 1.6. договору передбачає відповідальність виконавця виключно під час надання послуг (виконання робіт) та протягом гарантійного терміну при наявності відповідних плану-завдань та/або акту дефектів замовника. Плану-завдань та/або акту дефектів замовника матеріали справи не містять.

З відповіді ГУ Національної поліції у Волинській області від 28.09.2018 № 4109аз/03/20-5-2018 вбачається, що звернень від власника автомобільної дороги щодо встановлення дорожніх знаків 1.12 « ОСОБА_5 » не надходило (а.с. 32).

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2017 року приблизно о 21 год. 20 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «СААБ», державний номер Чеської республіки НОМЕР_1 , рухався на автодорозі сполученням Ковель Львів Жовква із с. Угринів Сокальського району Львівської області в напрямку м. Нововолинська Волинської області. Проїжджаючи с. Литовеж Іваничівського району по вул. Львівській даного населеного пункту, в`їхав у вибоїну на правій смузі руху дорожнього полотна. Дана обставина стверджується висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , складеним 03.03.2017 поліцейським Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області. З матеріалів висновку також вбачається, що під час обстеження автодороги сполученням Ковель-Львів-Жовква на вул. Львівській с. Литовеж в напрямку м. Нововолинськ було виявлено дві вибоїни розміром 120х75 см глибиною 17 см, та 120х60 см глибиною 12 см. Згідно схеми місця ДТП, зафіксовано пошкодження переднього та заднього правого колеса автомобіля, належного позивачу (а.с. 6).

Зі схеми ДТП автодороги сполученням Ковель Жовква, акту обстеження ділянки та фототаблиці, що наявні у висновку № 280, слідує, що на правій по ходу огляду смузі руху в асфальтному покритті проїзної частини є заглиблення у вигляді вибоїн, одна розміром 120х75 см глибиною 17 см, та друга 120х60 см глибиною 12 см.). Також зі схеми місця ДТП вбачається, що ширина автодороги складає 8 м, тобто ширина однієї смуги 4 м, узбіччя 4.2 м. (а.с. 10, 11, 13).

На час складання схеми автомобіль позивача знаходився не біля вибоїни, на яку позивач вказав, як на причину пошкодження автомобіля, а через 80 м за нею.

Так, з матеріалів дослідженого в судовому засіданні висновку про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 вбачається, що поліцейським СРПП № 2 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області 02.03.2017 винесено вимогу начальнику «Володимир-Волинської ДЕД» про усунення недоліків в утриманні дороги Т-0302 (Ковель Жовква з 110 км по 126 км), а саме усунення вибоїн проїжджої частини з терміном виконання до 09.03.2017 (а.с. 12). Однак, як вбачається зі змісту даної вимоги, жодної інформації про направлення відповідній установі та отримання ними такої вимоги немає. Факт винесення вимоги підтверджується і в листі Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області № 1080/05/01-2017 (а.с. 15).

Також відсутня інформація про притягнення винних посадових осіб до відповідальності за невиконання такої вимоги.

Позивачем надано суду товарні чеки № 3 та № 4 від 03 березня 2017 року про купівлю шин в кількості 2 штуки на суму 3550 гривень та проведений шиномонтаж і балансування на суму 120 гривень, квитанцію від 03 березня 2017 року № 006434 на суму 300 гривень за надання послуг з рихтовки легкосплавних дисків. З даних чеків та квитанцій не вбачається, що дані запчастини та послуги були придбані саме відповідачем. Рахунок-фактура від 18 березня 2017 року за сервісні роботи на автомобілі: контроль кутів установки коліс + регулювання надана позивачем у чеських кронах без надання довідки про курс крони до гривні, тобто немає розрахунку у національній валюті.(а.с. 16, 17-18).

Як на підставу стягнення з відповідачів майнової шкоди позивач покликався на порушення відповідальними працівниками відповідачів правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг, як результат наявність на дорозі вибоїн, які перевищують граничну глибину, передбачену для цієї категорії доріг, що призвело до пошкодження його майна.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанці, що матеріали справи не містять доказів, що саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 березня 2017 року за обставин, які зазначає позивач, були отримані такі пошкодження автомобіля, що призвело до заміни шин, рихтовки легкосплавних дисків, проведення шиномонтажу і балансування коліс, геометрії коліс, оскільки позивач вказує, що в`їхавши у вибоїну на правій смузі руху дорожнього полотна, він пошкодив дві правих шини автомобіля, через що в подальшому не зміг продовжити рух, однак частина сервісних робіт на автомобілі було проведено 18.03.2017, тобто через певний час після ДТП 02.03.2017. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази завдання позивачу ОСОБА_1 збитків на суму, зазначену в позовній заяві, а також доказів того, що саме внаслідок наявності на дорозі вибоїни, у яку він потрапив під час руху, було пошкоджено автомобіль. Клопотання про призначення експертизи ним не заявлялося. Крім того, позивачем не надано підтверджуючих документів про те, що пошкоджений автомобіль належить йому, або що він володів ним на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, не спростовують висновків суду і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий

Судді