КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Кондратенко О.О., постановлену в м. Київ 29 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред'явлення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка мотивована наступним.

08 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діяв від її імені, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності. Як вбачається з договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 діяв від імені позивача в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору, посвідченого 21 грудня 2015 року. Однак при укладенні спірного договору ОСОБА_4 не повідомив її як іпотекодавця про наявність у неї заборгованості перед іпотекодержателем та її розмір, а також про намір продажу квартири. 12 липня 2019 року, вже після продажу квартири, ОСОБА_1 отримала звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки, в якому зазначалась, що квартира, яка належить їй на праві власності, продана. 18 липня 2019 року матір позивача ОСОБА_5 повідомили, що невідомі особи ламають у вхідних дверях їхньої квартири замки. Приїхавши до будинку, ОСОБА_5 зустріла двох невідомих чоловіків, які повідомили її, що квартира вже належить іншому власнику, тому вони мають негайно залишити квартиру, при цьому вони надали для ознайомлення копії правовстановлюючих документів, згідно яких право власності на спірну квартиру належало ОСОБА_3

На даний момент заявник має підстави боятись, що ОСОБА_3 може відчужити спірну квартиру на користь інших осіб, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Зазначала, що має намір пред'явити позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру за вказаною адресою; заборонити ОСОБА_3 та іншим особам, які діють від його імені, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані з вселенням та проникненням до квартири АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_3 та іншим особам, які діють від його імені, та будь-яким іншим особам виселяти осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі за вказаною адресою, та чинити їм перешкоди у користуванні квартирою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року заяву про забезпечення позову частково задоволено, накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1, в задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Заявник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року в частині відмовлених вимог та винести постанову, якою задовольнити її вимоги про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що після винесення 29 липня 2019 року оскаржуваної ухвали, якою було накладено арешт на спірну квартиру, 31 липня 2019 року невідомі особи знову намагалися проникнути до квартири та примусово виселити мешканців квартири, при цьому зламали замки до вхідних дверей, було викликано поліцію та охоронне підприємство ПП «Спрут-безпека». Після прибуття останніх невідомі чоловіки пригрозили, що знову повернуться та примусово виселять власників квартири. Таким чином, дії відповідача ОСОБА_3 спрямовані на незаконне виселення позивача та її матері з власної квартири до вирішення спору в судовому порядку. Спірна квартира є єдиним житлом позивача, в якому вона проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5

На даний час позивач має підстави боятись, що відповідач може незаконно виселити її з єдиного житла та заселити в спірну квартиру інших осіб, незастосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії в подальшому потягне ускладненість при судовому розгляді справи та виконанні судового рішення, що має наслідком порушення права на справедливий судовий розгляд.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявника щодо заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, спрямовані на виселення заявника з власної квартири, а також чинити перешкоди у користуванні житлом, суд першої інстанції не повністю дослідив та не вірно оцінив надані заявником докази, які підтверджують факт намагання зі сторони відповідача звільнити незаконним шляхом спірну квартиру для подальшої її реалізації до ухвалення судового рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвала суду в частині задовольняючи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи в іншій частині заяви про забезпечення позову, а саме в частині заборони ОСОБА_3 та іншим особам, які діють від його імені, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані з вселенням та проникненням до квартири АДРЕСА_1; заборони ОСОБА_3 та іншим особам, які діють від його імені, та будь-яким іншим особам виселяти осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі за вказаною адресою, та чинити їм перешкоди у користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням суті заявлених позовних вимог та співмірності заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій повідомила, що має намір подати позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу належної їй квартири.

До заяви ОСОБА_1 подала наступні докази: паспорти свої та ОСОБА_5 із відмітками про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 6, 7), договір дарування квартири від 21 липня 2009 року, на підставі якого ОСОБА_1 придбано квартиру за вказаною адресою (а. с. 8), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого 21 грудня 2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 (а. с. 9); договір купівлі-продажу будинку від 08 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якої на підставі Закону України «Про іпотеку» діє ОСОБА_4, та ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10 - 12), звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки, підписаний від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 (а. с. 13), інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 14 - 15), талон-повідомлення № 17467, згідно якого від ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 прийнято заяву про те, що невідомі особи намагаються відчинити сусідню квартиру № 36 (а. с. 16), пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а. с. 17 - 18), рахунок-фактуру № ТВ-0023 від 19 липня 2019 року, яким посвідчується придбання двох замків на загальну суму 2400 грн. (а. с. 19).

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додатково подала талон-повідомлення № 17469 від 01 серпня 2019 року про те, що від ОСОБА_5 прийнято заяву про те, що 31 липня 2019 року о 12:00 по АДРЕСА_1 виник конфлікт з приводу проживання в квартирі (а. с. 33), рахунок-фактуру № БЕ-0000030 від 31 липня 2019 року щодо оплати послуг ПП «Спрут-Безпека» (а. с. 34), пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а. с. 35 - 36).

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 в заяві та апеляційній скарзі посилалася на те, що на даний момент в зв'язку із діями відповідача, який вживає активні заходи щодо заволодіння квартирою шляхом зламу замків, вона має підстави боятись, що відповідач може відчужити спірну квартиру на користь інших осіб, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Незастосування заходів забезпечення позову у подальшому потягне відчуження нерухомості, неможливість та ускладненість при виконанні судового рішення, що має наслідком порушення права на справедливий судовий розгляд

Апеляційний суд вважає такі доводи заявника необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1, не є співмірним з заявленими позовними вимогами та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду.

У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вважатиметься недійсним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, зазначене судове рішення не потребуватиме примусового виконання, відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо виселення та інше, про які зазначає позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона мала намір звернутися.

Апеляційний суд враховує, що наслідки виконання рішення суду в межах заявлених позовних вимог законної сили ніяким чином не залежать від заходів забезпечення позову, на яких наполягає позивач.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що відповідач намагається звільнити незаконним шляхом спірну квартиру для її подальшої реалізації до ухвалення судового рішення, докази чого наявні в матеріалах справи, залишені, на думку заявника, поза увагою судом першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що в межах позовних вимог права ОСОБА_1 як попереднього власника квартири, який оспорює законність переходу права власності до іншої особи, захищені судом першої інстанції шляхом накладення арешту на спірну квартиру, а отже вона не може бути відчужена до скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом.

При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_3, як вказує заявник, є новим власником спірної квартири, вжиті обмеження власника мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах позовної заяви дійсно наявні докази, які можуть свідчити про намір інших осіб проникнути у житло скаржника, разом із тим, заходи забезпечення позову, які скаржник просить вжити в зв'язку з цими обставинами, виходять за рамки заявленого предмету позову, а отже не можуть бути вжиті судом.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляції про те, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, в якому вона проживає разом із матір'ю; доводи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, передбачений змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої виконання рішення суду є складовою, невід'ємною частиною судового розгляду, та посилання скаржника на п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.