ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/833/18

провадження № 22-ц/822/460/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Ковальчук Н.О.,

представника відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (головуючий суддя у 1 інстанції Кибич І.А.)

встановив :

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі-ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 05 вересня 2005 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №211, згідно якого банк надав у тимчасове користування останній кредит в розмірі 80 000 гривень з відсотковою ставкою - 15% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 05 вересня 2005 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір №211, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок (літ. «А») дерево, загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню (літ. Б) цегла; сарай (літ. В) дерево, сарай (літ. «Г») дерево; сарай (літ. «Д») дерево; вбиральня (літ. «Е») дошата; криницю (літ. «К»), розташований на земельній ділянці 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 , станом на 24 січня 2018 року, утворилась заборгованість в розмірі 135 505 гривень 50 коп.та складається із наступного: суми заборгованості за кредитом в розмірі 38102 гривні 85 коп; суми заборгованості по відсотках в розмірі 59263 гривні 79 коп; пені в розмірі 15505 гривень 46 коп; пені по відсотках в розмірі 15505 гривень 46 коп; інфляційних витрат в розмірі 4953 гривні 39 коп; інфляційних витрат по відсотках в розмірі 7450 гривень 45 коп.

На підставі наведеного, просили суд звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню; три сараї; вбиральню; криницю, що розташований на земельній ділянці 0,25 га, по АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №211 від 05 вересня 2005 рок, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №211 від 05 вересня 2005 pоку, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , що станом на 24 січня 2018 року становить 135 505 (сто тридцять пять тисяч пятсот пять) гривень 50 (пятдесят) копійок, та складається із наступного: суми заборгованості за кредитом - 38102,85 гривень; суми заборгованості за відсотками - 59263,79 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10229,56 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 15505,46 гривень; розміру інфляційних витрат за кредитом - 4953,39 гривень; розміру інфляційних витрат за відсотками - 7450,45 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок (літ. «А») дерево, загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню (літ. «Б») цегла; сарай (літ. «В») дерево, сарай (літ. «Г») дерево; сарай (літ. «Д») дерево; вбиральню (літ. «Е») дощата; криницю (літ. «К») бутовий, розташований на земельній ділянці 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, згідно ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження», за початковою ціною, згідно висновку експерта №5386-5392/18-26 від 06 грудня 2018 року в сумі 791 795,00 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Посилається на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказує на порушення судом першої інстанції ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи вимоги банку суд виходив з того, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, та жодним чином не відреагував на повідомлення позивача про усунення порушень за кредитним договором, позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в спосіб, обраний позивачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитись із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №211, згідно якого банк надав у тимчасове користування останній кредит в розмірі 80 000 гривень з відсотковою ставкою - 15% річних, з кінцевим терміном погашення, не пізніше 04 вересня 2012 року.

Для забезпечення отриманого кредиту між банком та позичальником укладено іпотечний договір за №211 від 05 вересня 2005 року. Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 125,6 кв. м, житловою площею 51,2 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 .

Із поданого розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 24 січня 2018 року у ОСОБА_1 виник борг перед банком в розмірі 135 505 гривень 50 копійок та складається із наступного: суми заборгованості за кредитом - 38102,85 гривень; суми заборгованості за відсотками - 59263,79 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10229,56 гривень; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 15505,46 гривень; розміру інфляційних витрат за кредитом - 4953,39 гривень; розміру інфляційних витрат за відсотками - 7450,45 гривень, що було взято судом за основу.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку», ст.ст.589, 590 ЦК України, а також договором іпотеки.

Згідно ст.1, ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закону) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання

В силу ст.12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений положеннями ст.ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Аналогічне правове положення міститься у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є правильним, законним та обґрунтованим, оскільки існування невиконаних зобов`язань та висновки суду про їх наявність апелянтом не спростовуються, проте заборгованість, на погашення якої звернуто стягнення на житловий будинок в сумі 135 505 гривень 50 коп., визначена неправильно та повинна становити 64 921 гривню 60 коп. на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 64 921 гривню 60 коп.

Апеляційний суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права.

Отже, у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати.

Тому, відповідно до наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення станом на 30 січня 2014 року боргу в розмірі 64 921 гривню 60 коп., то розрахунок, поданий при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідає вимогам законності і не повинен містити в собі прострочену заборгованість, прострочені відсотки та пеню за прострочення сплати кредиту і відсотків, які нараховані після ухвалення зазначеного рішення.

За таких обставин, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року в частині визначення загального розміру заборгованості та її складових за кредитним договором від 05 вересня 2005 року слід змінити.

Визначити загальний розмір заборгованості та її складових за кредитним договором від 05 вересня 2005 року в розмірі 64 921 гривню 60 коп., яка складається із: 38 102 гривень 85 коп.- суми заборгованості за кредитом; 16 892 гривень 45 коп.- суми заборгованості за відсотками; 5 383 гривні 09 коп.- розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту; 3 631 гривень 19 коп. розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків; 533 гривні 44 коп.- розміру інфляційних витрат за кредитом; 378 гривень 58 коп.- розміру інфляційних витрат за відсотками.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що ОСОБА_1 після ухвалення оскаржуваного рішення здійснила сплату коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 68464 гривень 06 коп., що підтверджується квитанцією №8 від 08 квітня 2019 року, то рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає зверненню до примусового виконання.

Керуючись ст. ст. 374,376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частово.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року в частині визначення загального розміру заборгованості та її складових за кредитним договором від 05 вересня 2005 року змінити.

Визначити загальний розмір заборгованості та її складових за кредитним договором від 05 вересня 2005 року в розмірі 64 921 гривень 60 коп., яка складається із: 38 102 гривень 85 коп.- суми заборгованості за кредитом; 16 892 гривень 45 коп. - суми заборгованості за відсотками; 5 383 гривні 09 коп.- розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту; 3 631 гривень 19 коп. - розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків; 533 гривні 44 коп.- розміру інфляційних витрат за кредитом; 378 гривень 58 коп.- розміру інфляційних витрат за відсотками.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає зверненню до примусового виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 22 травня 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

Судді (підпис) О.О.Одинак

(підпис) Н.Ю. Половінкіна

З оригіналом згідно: