Номер провадження: 22-ц/813/2567/19
Номер справи місцевого суду: 508/1045/17
Головуючий у першій інстанції Горобець В.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на рішення Миколаївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Горобець В.Л., 13 березня 2018 року в смт Миколаївка Одеської області,

встановила:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-3).

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.03.2014 року ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Відповідач в свою чергу зобов`язання за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим станом на 03.09.2017 року утворилася заборгованість в розмірі - 22 935,01 грн, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість, яка складається з:

1.240,00 гривень - заборгованість за кредитом;

2.17 326,68 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3.3 800,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

4.500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

5.1 068,33 гривень - штраф (процентна складова).

Заочне рішення ухвалене у відсутність учасників справи.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредиту в сумі 22 935,01 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати в сумі 1 600,00 гривень (а.с. 52).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 06 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення суду задоволено. ЗЗаочне рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року скасовано. Справу призначено до розгляду (а.с. 73).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 81-83).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити (а.с. 90-92).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки невірно визначився з початком перебігу процесуального строку.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 надала письмову згоду про приєднання до умов кредитного договору, передбачених тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, що підтверджується його особистим підписом в анкеті-заявці (а.с.6). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли зобов`язальні відносини, пов`язані з виконанням умов укладеного в письмовій формі кредитного договору та даний факт учасниками справи не заперечувався. За умовами вказаного договору позивач зобов`язувався надати кредитні кошти відповідачу у вигляді встановленого на платіжній картці кредитного ліміту, що було виконано та сторонами не заперечувалося. Відповідач отримав картку, користувався нею, тобто знімав кошти, про що свідчить списання коштів з картрахунку за кредитним договором №б/н від 07 березня 2014 року, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, та вказані обставини відповідачем не заперечувалися (а.с.4-5).

Відповідач скористалася кредитними коштами шляхом зняття їх з картрахунку, умови договору не виконала, грошові кошти, які включають в себе заборгованість за кредитом та додаткові платежі, передбачені договором, позивачу не повернула, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 22 935,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором у розмірі 240 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 17326,68 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3800 грн. та штраф у розмірі 500 грн (фіксована складова)+ 1068,33 (відсоткова складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримала кредитні кошти у березні 2014 року, а позов поданий у жовтні 2017 року, в зв`язку з чим Банк звернувся до суду поза межами строку позовної давності та у задоволенні позовних вимог з цих підстав слід відмовити.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 грудня 2013 року року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач скористалася кредитними коштами шляхом зняття їх з картрахунку, відомостей про погашення кредитної заборгованості відсутні, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 30 грудня 2013 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 (а.с.4-5).

Положеннями гл. 48 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що платіжна картка діє до останнього місяця, указаного на тильній стороні картки.

Відповідно до положень ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

З огляду на вищенаведене закінчення строку дії укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору співпадає з закінченням строку дії платіжної картки відповідно до умов та правил надання банківських послуг, тобто до жовтня 2017 року, що підтверджується довідкою АТ «КБ «Приват Банк» (а.с. 131).

Відповідно право вимоги у кредитора щодо повернення тіла кредиту виникло в липні 2017 року, тобто, після закінчення строку дії кредитного договору.

Приписами ст. 257 ЦК України встановлений загальний термін позовної давності тривалістю у три роки.

Строк дії картки сплинув у жовтні 2017 року. Таким чином, строк позовної давності закінчиться у жовтні 2020 року. Банк звернувся до суду з позовною заявою у жовтні 2017 року, тобто, в межах строку позовної давності, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску позовної давності.

Щодо аналізу обставин справи та вирішення спору по суті слід зазначити наступне.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 1056-1 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором.

Відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та умов та правил надання банківських послуг нараховувалися щомісячно на залишок заборгованості та в розмірі, установленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

За правилами ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Платіжну картку отримано відповідачем 07 березня 2014 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 у анкеті-заявці та вказаний факт учасниками справи не заперечувався. Строк дії картки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та наданої Банком довідки - до жовтня 2017 року.

Оскільки відомостей щодо належного та повного виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед Банком матеріали не містять, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок сплати основного кредиту та відсотків за користування кредитом є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при непогашенні кредиту в строк, встановлений Графіком погашення заборгованості та винагороди заборгованість в частині несвоєчасно погашеної суми заборгованості вважається простроченою та на прострочену суму нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві про приєднання до Договору для відсотків з дня виникнення простроченої заборгованості. За несвоєчасну оплату послуг, передбачених кредитним договором, умовами і правилами надання банківських послуг Клієнт платить Банку у кожному випадку такого порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Матеріалами справи підтверджується факт використання боржником кредитних коштів, а невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів у строк, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, дає підстави для висновку, що позовна вимога щодо стягнення з боржника пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованою.

Всупереч вимогам ст. 1049, 1050 ЦК України та в порушення вимог кредитного договорувідповідачем грошові кошти не були повернуті позичальнику.

В даному випадку ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву від 07 березня 2014 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Внаслідок невиконання зобов`язання в передбачений договором строк Банком була нарахована пеня у розмірі 3800 грн. Даний факт не спростований відповідачем, підтверджується матеріалами справи, а тому позовна вимога щодо стягнення пені з відповідача є обґрунтованою.

Однак, колегія суддів вважає частково необґрунтованими позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача 22935,01 грн. заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач крім тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені просив стягнути штраф, який складався з фіксованої та процентної складової та становив 3625,27 грн.

Згідно ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов`язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Відповідно до п.1.1.5.20. Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 17 - зворот).

Таким чином, штраф (процентна складова) у розмірі 5% вирахуваний з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами (240 грн. + 17326,68 грн. + 3800 грн) х 0,05 = 1068,33 гривень.

Тобто, фіксована частина штрафу та штраф у вигляді процентної складової простроченої заборгованості, яка включає до себе тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, пеню та комісію, передбачені договором, в даному випадку містять ознаки подвійного стягнення неустойки та ознаки стягнення неустойки з неустойки.

Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 367 ч. 4 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 13 березня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення, яким з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредиту у розмірі 240 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 17326,68 грн., пеню та комісію у розмірі 3800 грн., а також штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина), а всього слід стягнути 21866,68 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за звернення до суду з позовом та з апеляційною скаргою позивачем було сплачено відповідно 1600 грн. та 2400 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути у відповідних пропорціях, а саме: позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 21366,68 грн., що становить 93,16% від суми позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає частковому стягненню судовий збір, сплачений позивачем за звернення до суду, у розмірі 3726,40 грн., тобто пропорційний до розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 13 березня 2018 року - скасувати,

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк», , м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 березня 2014 року у сумі 21366 грн. (двадцять одну тисячу вісімсот шістдесят шість) 68 коп., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 240 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 17326,68 грн., пені у розмірі 3800 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк», , м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 50, судовий збір у розмірі 3726,40 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 31 травня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе