Справа № 2-186/12 Головуючий в суді І інстанції Новак Р.В.
Провадження № 22ц-824/5995/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сержанюка А.С.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2017 року у частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 37137985, постанови № 31137985 від 22 грудня 2017 року про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 26 688, 92 грн., постанови від 22 грудня 2017 року у ВП № 55439917 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї виконавчого збору, постанови від 22 грудня 2017 року у цьому виконавчому провадження про арешт її майна у межах 26 688, 92 грн. та зобов`язати державного виконавця Рудика В.В. закрити виконавче провадження № 55439917 від 22 грудня 2017 року, а також зобвов`язати Печерський РВДВС повернути незаконно утримані з її заробітної плати суми грошових коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2013 року у ВДВС Печерського району було відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 298 515, 55 грн., про що їй до 02 березня 2017 року не було відомо. Вказує, що у вересні 2013 року нею була добровільно погашена уся заборгованість перед банком, і у 2017 році на підставі ухвали суду першої інстанції Печерський РВДВС було зобов`язано видати постанову про закінчення цього виконавчого провадження.

Проте, згодом 22 грудня 2017 року державний виконавець Печерського РВ ДВС видав постанову, в якій постановив закінчити ВП № 36137985 про стягнення з неї на користь банку заборгованості, однак одночасно видав постанову про відкриття виконавчого провадження № 55439917 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 26 688, 92 грн.

Вважає такі дії державного виконавця незаконними, оскільки реальних дій щодо виконання рішення суду органами ДВС здійснено не було, а тому відсутні підстави для стягнення з неї виконавчого збору, що змусило її звернутися до суду із цією скаргою.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення її скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що місцевим судом не було взято до уваги, що представниками ДВС не було вчинено жодних дій щодо примусового виконання рішення суду і вона добровільно погасила заборгованість перед банком, тому вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення скарги необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень і права чи свободи заявника вказаними діями порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2012р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2012р. у справі №2-186/12 позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №0 від 12.06.2007р. в розмірі 295 692 грн. 55 коп., на виконання якого 17 грудня 2012 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-186/12.

21.03.2013р. старшим державним виконавцем ВДВС Печерського управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37137985 з примусового виконання виконавчого листа №2-186/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №0 від 12.06.2007 в розмірі 295 692 грн. 55 коп.

16.05.2013р. старшим державним виконавцем ВДВС Печерського управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт майна, належного боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу в розмірі 298 515 грн. 55 коп.

Разом з тим, оскільки вказане рішення суду виконано в повному обсязі, що підтверджується довідкою від 01.10.2013 №05-1577517, виданою стягувачем ПАТ «Дельта Банк», ухвалою Печерського районного суду м. Києва зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рудика В.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №37137985 з примусового виконання виконавчого листа №2-186/12 у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом із зазначенням у вказаній постанові про зняття арешту з майна, належного на праві власності боржнику.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рудика В.В. від 22.12.2017р. виконавче провадження № 37137985 з примусового виконання виконавчого листа №2-186/12 - закінчено, припинено чинність арешту майна боржника, виділено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №37137985 від 22.12.2017р. в окреме провадження.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рудика В.В. від 22.12.2017р. відкрито виконавче провадження №55439917 з виконання постанови № 31137985 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 26 688,92 грн.

З матеріалів копій виконавчого провадження № 37137985 вбачається, що довідка від 01.10.2013 №05-1577517, видана стягувачем ПАТ «Дельта Банк» була пред`явлена до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві згідно відмітки на цій довідці 03.03.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №37137985), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Як встановлено ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів скаржника про те, що державному виконавцю не потрібно було вчиняти жодних примусових дій щодо примусового виконання судового рішення і ним таких дій не вчинялося, оскільки докази, які б свідчили про повне добровільне виконання боржниками рішення суду №2-186/12 у визначений державними виконавцями строк у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Крім того, доводи скаржника щодо відсутності окремо винесеної державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки боржником рішення суду було добровільно виконано вже після видання державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, при цьому Закон України «Про виконавче провадження» виключає обов`язок сплати виконавчого збору боржником лише у випадку, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апелянта фактично повторюють доводи скарги, зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законної ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть постановленої ухвали під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: