БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/261/19
Провадження № 2/497/349/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 рокуБолградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, провадження за яким було відкрите ухвалою суду від 20.03.2019 року після усунення позивачем недоліків позову.

Позивач своєю позовною заявою просить суд ухвалити рішення про примусове виселення з нежитлового приміщення площею 92кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - відповідача та будь-яких інших осіб з товарно-матеріальними цінностями, які належать їм, звільнивши від їх товару та інших побутових речей це приміщення, та стягнути з відповідача на його, позивача, користь судові витрати в розмірі сплаченого судового збору.

В обґрунтування вимог позову позивач стверджує, що вказане нежитлове приміщення належить йому на праві власності, в оренду відповідачу він здав це приміщення на певних умовах - оформити право на земельну ділянку, на якій розташоване це приміщення магазину, але ці вимоги відповідач не виконав, чим позбавив як себе, так і його, позивача, законного права користуватися цим приміщенням, оскільки, не маючи договору оренди цієї земельної ділянки з місцевою владою, якій вона належить, неможна сплатити відповідний податок на землю, користуватися цією земельною ділянкою з метою підприємницької діяльності, тощо.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив задовольнити, пояснивши, що домовився з відповідачем, що той, орендуючи приміщення магазину. яке належить йому, позивачу, звернеться з відповідною заявою до міської ради і вчинить відповідні дії для оформлення земельної ділянки, для чого він, позивач, надав відповідачу довіреність, оскільки сам тимчасово проживає в іншій місцевості - далеко від м.Болград - де знайшов роботу. Проте відповідач двічі не з`явився на засідання місцевої ради у ті дні, коли мали вирішуватися питання саме за його, позивача, заявою стосовно вказаної земельної ділянки, чим позбавив його, позивача, права оформити належним чином законне користування цією земельною ділянкою.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив ці факти, пояснивши, що він дійсно орендував в позивача приміщення під магазин, оскільки вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю, орендну плату сплачує своєчасно і в повному обсязі, що не заперечував у судовому засіданні й позивач, але він, відповідач, також професійно зайнявся спортом, в нього це виходить, але саме в дні засідання місцевої ради в нього були спортивні змагання далеко за межами Болграда, тому він не зміг виконати домовленість з позивачем щодо підтримання його заяви особистою присутністю на засіданні виконкому чи сесії Болградської місцевої ради. Крім того, він, відповідач, просив в позивача ще трохи часу, щоб вивільнити приміщення магазину - розпродати залишки товару, бо погоджується з вимогою позивача, але позивач наполягає на негайному звільненні приміщення.

Позивач уточнив, що не виганяє відповідача з приміщення, згоден, що йому потрібен час - місяця достатньо, але хоче мати рішення суду, оскільки відповідач обіцяє звільнити приміщення вже декілька місяців, тому він змушений був звернутися до суду за захистом свого права.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником будівлі - нерухомого майна 14 загальною площею 92кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , це право власності було зареєстроване 17.04.2014р. о 15:22:18 реєстраційною службою Болградського районного управління юстиції в Одеській області, - що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №20959720 від 25.04.2014р. (а.с.8);

- згідно договору оренди нежитлового приміщення №1 від 25.06.2017р., орендодавець ОСОБА_1 , як власник, зобов`язався передати орендатору ОСОБА_2 у тимчасове оплатне користування з метою здійснення торгівлі промисловими товарами своє власне приміщення площею 107м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення придатне для експлуатації, недоліків та майна не має, строк оренди встановлений п.4.1. Договору - один рік і п`ять місяців - з 25.06.2017р. до 26.11.2018 року, передача приміщення та майна здійснюється протягом 5-ти днів після підписання договору, орендна плата - 3000грн. на місяць (а.с.13);

- згідно двох вимог, наданих суду позивачем, що він направляв відповідачу, позивач вимагав у відповідача звільнити спірне приміщення - першого разу у строк до 31.12.2018р., а удруге - до 28.02.2019р., обидві вимоги відповідач отримав - першу особисто, в чому підписався, а другу - поштою, у судовому засіданні він підтвердив ці факти (а.с.4,5);

- з копії квитанції ПАТ «Укрпошта» від 12.01.2019р. та поштового повідомлення, що містяться в матеріалах справи і які були додані позивачем до позову, цією датою, що зазначена у квитанції, було направлене на ім`я ОСОБА_2 рекомендоване пріоритетне відправлення, позивач пояснив - що то він відправляв другу «вимогу», яка відповідачем була отримана, відповідач у судовому засіданні не заперечував (а.с.6,7);

- згідно довіреності від 07.06.2018р., що була зареєстрована за №472 приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., позивач ОСОБА_1 дійсно, строком на три роки, нею уповноважив відповідача ОСОБА_2 бути його представником з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією та користуванням спірною нерухомістю (а.с.9);

- згідно Наказу з кадрових питань Фонду державного майна України, ОСОБА_1 був призначений з 02.07.2018р. на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, підстава встановлення надбавки до посадового окладу - 12 років державної служби (а.с.15);

- листом Болградської міської ради від 25.05.2018р. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 повідомлявся про розгляд його заяви від 30.07.2015р. «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 49 років для будування та обслуговування будівель торгівлі», - розглянута 18.05.2018р., висновки додаються, а згідно доданої до цього листа виписки з протоколу засідання постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин та охороні навколишнього природнього середовища VІІ скликання (ПК-2), рішення стосовно оренди земельної ділянки розглядалося за відсутністю заявника (його представника), та були враховані обставини, які були в наявності комісії і яка ухвалила рекомендувати заявнику погасити втрати міського бюджету за користування земельною ділянкою за останні три роки, а за наявності добровільного погашення заборгованості - рекомендувати розгляд проекту землевідведення на сесії міської ради (а.с.11,12);

- згідно листа Болгадської міської ради від 18.12.2018р. на ім`я ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, Болградська міська рада запрошувала його на 26.12.2018р. на засідання комісії з виявленню на території міста Болград земельних ділянок, що у користуванні з порушенням законодавства про плату за землю (а.с.10);

- на твердження позивача у судовому засіданні, він, отримавши відомості про розгляд його питання міською радою, просив відповідача бути присутнім на засіданнях комісій, доповісти, обставини, щоб можна було вжити спільними зусиллями необхідні заходи для вирішення відведення земельної ділянки, проте відповідач, маючи від нього, позивача, довіреність, до міської ради не з`явився у відповідні час і день, не з`ясував питання про заходи, які потрібно було вжити для оформлення землі, пояснивши це своїм від`їздом.

Відповідач у судовому засіданні та письмовому відзиві на позов підтвердив вищевикладені обставини, проте не вважає себе винним, хоча розуміє, що строк оренди закінчився і він має звільнити приміщення, проте просить в позивача місяць - закінчити розпродаж товару, що був ним, відповідачем, закуплений з метою здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем належними доказами доведено, що діями відповідача порушене його право власності (володіти, користуватися і розпоряджатися) власним нерухомим майном.

Наданими суду поясненнями сторін, та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, що містять матеріали справи, підтверджується, що на момент заявлення позову та ухвалення судом рішення у справі, спірне нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - перебуває у володінні та користуванні відповідача незаконно, поза межами строку договору оренди, на який його було орендовано відповідачем в позивача.

А відтак, суд погоджується з висновком позивача про наявність підстав для примусового виселення відповідача з його власного приміщення, оскільки відповідач визнає, що він має звільнити приміщення, але досі цього не здійснив протягом тривалого часу після закінчення строку оренди і отримання ним «Вимоги» від власника приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч.1ст.318 ЦК України).

Статтями 15 та 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення цього права.

При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Ч.1 ст.397 ЦК України регламентовано, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст.398 ЦК України).

Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

В разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст.400 ЦК України).

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння) .

Тобто, при пред`явленні віндикаційного позову на підтвердження наявності суб`єктивного права на витребування майна з чужого незаконного володіння позивач має надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно.

Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують право позивача на спірне майно.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено, що власником спірного нерухомого майна - нежитлового приміщення площею 107м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , - є позивач, що підтверджується вищевказаним витягом з державного реєстру, виникнення права користування цим приміщенням у відповідача не вбачається, оскільки суду не надано відомостей про державну реєстрацію цього права, хоча сторони не заперечували факт передачі позивачем і отримання відповідачем в оренду спірного приміщення, та факту користування цим приміщенням відповідачем з моменту укладення договору оренди і до моменту ухвалення судом даного рішення.

А тому, враховуючи встановлені зазначені вище обставини - що власником спірного майна - вищевказаного нежитлового приміщення є позивач, при цьому майно без будь-яких правових підстав перебуває у володінні та користуванні відповідача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд, на підставі вимог ст.141ч.ч.1,2п.1 ЦПК України, судові витрати, понесені і підтверджені позивачем у виді сплаченого судогвого збору - покладає на відповідача.

Керуючись ст.1-6,8,15,16,190,316-321,386-388,391,397-400 ЦК України, ст.ст.2-14, 76-83, 89, 141ч.ч.1,2п.1, 263-265, 352, 354-356 ЦПК України, ст.66 ЗУ "Про виконавче провадження", суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з нежитлового приміщення, - задовольнити.

Примусово виселити з нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 92кв.м. - відповідача ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яких інших осіб з товарно-матеріальними цінностями, які належать їм, звільнивши від їх товару та інших побутових речей це приміщення.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 711 (сімсот одинадцять) гривень 85копійок.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 02.05.2019 року.

Суддя А.В. Кравцова