Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 409/2934/18
Провадження № 22-ц/810/273/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Дронської І.О.,

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - дочірнє підприємство «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар»,

представник відповідача - Цабека Вадим Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар»

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2019 року, постановлену у складі судді Третяка О.Г. в смт. Білокуракине Луганської області,

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» про визнання додаткових угод до договору оренди земельних ділянок недійсними,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною.

Крім того, у березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у вказаній справі, яка мотивувала існуванням реальної можливості того, що спірна земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності, з метою неможливості повернення її в натурі буде засіяна відповідачем, що унеможливить в подальшому їй як власнику здійснювати відносно вказаної земельної ділянки право користування та унеможливить її повернення і виконання рішення суду. Дані обставини підтверджуються тим, що починаючи з 2017 року ОСОБА_2 неодноразово попереджала відповідача про закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки у 2018 року, однак відповідач після закінчення строку дії договору не повернув земельну ділянку та продовжує її використання. На земельних ділянках інших власників, які як і позивач заявили вимоги до відповідача про повернення земельних ділянок у зв`язку із закінченням строку дії договору, останній обробив земельні ділянки та засіяв їх озимою пшеницею у 2018 році.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просила суд заборонити ДП «АК «УкрАгроСтар» вчиняти будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належної їй земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Просторівською сільською радою 17 квітня 2001 року, кадастровий номер НОМЕР_2 , загальною площею 8,2512 га, яка знаходяться на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Суд ухвалив заборонити ДП «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» вчиняти будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належної позивачу земельної ділянки загальною площею 8,2512 га, яка знаходиться на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 17.04.2001 року.

ДП «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» звернулось до суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу, в якій просить ухвалу Білокуракинського районного суду Луганськоїобласті від 15 березня 2019 року скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що ухвала постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушенням норм процесуального права, тому вжитий захід забезпечення позову є необґрунтованим та неадекватним, його вжиттям порушено права відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що забороняючи будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належної позивачу земельної ділянки загальною площею 8,2512 га, є за своїм змістом тотожними задоволенню заявлених позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Крім того відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не мотивував, ефективний захист яких саме прав та законних інтересів позивача може ускладнити чи унеможливити невжиття відповідних заходів забезпечення позову і яким чином. Судом не розглянута необхідність зустрічного забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, не встановлено чи були відповідачем на момент подання заяви про забезпечення позову понесені витрати на обробку вказаної земельної ділянки та засів сільськогосподарськими культурами. Також судом не розглянута ймовірність того, що майновий стан відповідача або його дії щодо майна можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у разі відмови в позові.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від останніх не надходило, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має бути обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12.06.2009 року зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв`язку з цим суд чи суддя повинні роз`яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України ухвала суду, що викладається окремим документом, складається з вступної частини; описової частини; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Проте в мотивувальній частині ухвали від 15 березня 2019 року відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції не містить в собі будь-якого обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що забезпечення позову має бути здійснено саме у такий спосіб, на якому наполягав позивач. Не містить ухвала суду про забезпечення позову обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд не зазначив доказів і не навів мотивів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та відповідності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не з`ясував, чи буде встановлення дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» заборони обробляти, засівати та інше використання спірної земельної ділянки до вирішення справи по суті перешкоджати господарській діяльності дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» як юридичній особі, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону у встановленому законом порядку.

Отже, ухвала суду від 15 березня 2019 року не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, оскільки в ній не викладені обставини та відсутня мотивувальна частина ухвали.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Однак, судом першої інстанції у достатній мірі вимоги закону не були враховані при вирішенні питання про забезпечення позову.

Із відокремленого матеріалу вбачається, що ухвала від 15 березня 2019 року про забезпечення позову постановлена суддею одноособово, а не судом у відповідності до вимог ст. 153 ЦПК України, що свідчить про порушення судом встановленого порядку для вирішення даного питання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскільки у даному випадку судом першої інстанції порушено порядок вирішення питання про забезпечення позову, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2019 року із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» задовольнити частково.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 березня 2019 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повну постанову складено 20 травня 2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді В.К. Гаврилюк

О.Ю. Карташов