Номер провадження: 22-ц/813/1134/19
Номер справи місцевого суду: 509/4644/15
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області про поділ спільного майна, визнання права власності, виділ майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2015 р., представниця ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю, звернулася до суду з позовом, який в подальшому, після призначення Овідіопольським райсудом Одеської області та на замовлення учасників справи і отриманих судом висновків судових будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз в порядку ст.ст. 102,106 ЦПК України №№ 5231 від 26.04.2017 р., письмових додаткових пояснень судового експерта Чорної Ю.П. до вищевказаного висновку № 5231 від 26.04.2017 р., висновків № 12/2018 від 10.04.2018 р., № 19/2018 від 04.05.2018 р., звіту-висновку про оціночну вартість об`єкту нерухомого майна № 157/07/17 від 13.07.2017 р., уточнила і в остаточній редакції якого від 08.05.2018 р. просила суд, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірний житловий будинок в господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 виділити ОСОБА_2 в натурі 57/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , у самостійний об`єкт (одиницю) нерухомого майна та визнати за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , який складається під № 1-4 веранда, площею 11,8 кв.м. - 25193 грн.; під № 1-5 житлове приміщення, площею 24,3 кв.м. - 55380 грн.; літня кухня під літ. «Б» - 27406 грн.; І колодязь - 7020 грн.; під № 3 трубопровід - 1814 грн; під № 1 огорожа зі штахетника (частина) - 7776 грн.; під № 4 огорожа металева - 5448 грн., під літ. «Е» тимчасова споруда, під літ. «Ж» тимчасова споруда, під літ. «И» вбиральня, визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_4 , виділивши в користування ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_4 земельну ділянку «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-1» загальною площею 2031,4 кв.м. (з врахуванням приміщень житлового будинку АДРЕСА_4 та надвірних будівель і споруд), що відповідає ідеальній частці, межі якої земельної ділянки описуються наступним чином (графічне відображення малюнок № 1, додаток № 2, зображено зеленим кольором у висновку експерта № 5231 від 26.04.2017 р.) від точки 2 від кута існуючої огорожі зі сторони вул. Перемоги по прямій лінії ні відстані 126,41 м до точки 2; поворот вправо по прямій лінії на відстані 25,99 м до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 49,09 м до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 15,82 м до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 38,15 м до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,13 м до точки 7; поворот вліво по прямій лінії на відстані 12,29 м до точки 8; далі по прямій лінії на відстані 4,0 м до зовнішньої стіни сараю літ. «В» до точки 9; далі по прямій лінії по внутрішній стіні сараю літ. «В» на відстані 4,10 м до точки 10, далі по прямій лінії по зовнішній стіні літньої кухні літ. «Б» на відстані 2,60 м до точки 11, поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,14 м до точки 12, поворот вліво по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку під літ. «А» з прибудовою під літ. «а» на відстані 9,17 м. до точки 13, далі по прямій лінії на відстані 1 м. до точки 14, поворот вправо по прямій лінії на відстані 11,32 м. до точки 15, поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі із сторони вул. Перемоги на відстані 20,08 м. до первинної точки відліку - до точки 1, облаштувавши вхід на територію земельної ділянки зі сторони вул. Перемоги (існуючий вхід) та стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені ним судові витрати по справі в сумі 7549,40 грн., мотивуючи це неможливістю в добровільному порядку з відповідачкою поділити в натурі спірний будинок, що знаходиться у спільній частковій власності сторін та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій він знаходиться.

Представниця позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала свій уточнений позов в редакції від 08.05.2018 р. та просила його задовольнити повністю.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, погодившись з доводами позивача про необхідність припинення спільної часткової власності сторін на спірний будинок та виділення частки ОСОБА_2 в натурі, однак не визнали позов в частині визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, визначеного експертом у своєму висновку № 5231 від 26.02.2017 р., наполягаючи на визначенні порядку користування земельною ділянкою, вказаного у висновку того ж експерта № 12/2018 від 10.04.2018 р., замовленого представницею позивача і просили суд, розподілити судові витрати пропоційно задоволених позовних вимог.

Представник 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору Дальницької с/р Одеської області, залученої до участі у справі ухвалою суду від 02.11.2017 р., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, надіславши на електронну скриньку Овідіопольського райсуду Одеської області свою письмову заяву, в якій повідомивши про повне ознайомлення з матеріалами справи, просив суд, слухати справу за його відсутності (а.с. 197,200-203 т. 1).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року позовні вимоги задоволенно у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року в частині визначення користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

У відповідності до приписів ст.ст. 355-358 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.ст. 360,361 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до умов ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Стаття 367 ЦК України передбачає - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - зокрема передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо - якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація, яка визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

В спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з чим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 64/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, посвідченим державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області Кураловою Т.Д. від 17 серпня 2015 року, за реєстровим № 1-977 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 42372437 від 17.08.2015 р. (а.с. 6-8 т. 1).

Іншим співвласником частки вищевказаного будинку є відповідачка ОСОБА_1 , якій належить 36/100 часток житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.05.2008 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.01.2008 р. виданого на підставі рішення виконкому Дальницької с/р від 25.03.2008 р. № 66 (а.с. 59-61 т. 1).

Згідно довідки Дальницької с/р Одеської області № 84 від 22.01.2018 р. - за будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 - значиться земельна ділянка загальною площею 0,3174 га, яка знаходиться в фактичному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 202 т. 1).

Як встановив суд і це підтверджується поясненнями представниками сторін та особисто відповідачкою ОСОБА_1 , що між сторонами провадження вищезазначений житловий будинок вже фактично поділений. Кожна частина житлового будинку має відокремлені та переобладнанні приміщення (кухня, вбиральня, ізольовані кімнати) та самостійний вхід у будинок. Таким чином, кожну з відокремлених частин житлового будинку можна вважати окремим, незалежним один від одного житловим будинком.

Проте, як з`ясував суд, згоди стосовно документального оформлення оспорюваного житлового будинку шляхом укладення договору про поділ нерухомого майна між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 не досягнуто, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Як пояснила представниця позивача ОСОБА_2 виділ частки житлового будинку в натурі необхідний позивачу для реалізації свого права на безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні відповідно до законодавства.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 5231 від 26.04.2017 р., призначеної за ухвалою суду від 03.11.2016 р. - виділити в натурі 64/100 частки, які належать ОСОБА_2 , технічно не надається можливим. Враховуючи вимоги законодавчої та нормативно-технічної документації, експертом було запропоновано технічно можливий варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_4 . Так, відповідно до запропонованого варіанту розподілу вищевказаного житлового будинку (з відступом від ідеальних часток співвласників), ОСОБА_2 , запропоновано виділити наступні приміщення (відображені у Технічному паспорті від 01.11.2016 р., виданого ФОП ОСОБА_4 .) 1-4 веранда, площею 11,8 кв.м., 1-5 житлове, площею 24,3 кв.м., літня кухня літ. «Б», І колодязь, № 3 трубопровід, № 1 огорожа зі штахетника (частина), №4 огорожа металева.Також ОСОБА_2 запропоновано виділити наступні будівлі та споруди тимчасова споруда літ «Е», тимчасова споруда літ «Ж», вбиральня літ «И».

Таким чином, відповідно до запропонованого варіанту поділу оспорюваного житлового будинку (з відступом від ідеальних часток співвласників) фактична частка позивача ОСОБА_2 складає 57/100, що на 7/100 менше ідеально належної частки. Також, експертом було запропоновано варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_4 .

Так, ОСОБА_2 запропоновано виділити в користування земельну ділянку загальною площею 2031,4 кв.м. Межі земельної ділянки визначені висновками експертизи та графічно відображені на мал. 1 (Додаток № 2 до Висновку експертизи № 5231 від 26.04.2017 р.) (а.с. 133-146 т. 1).

Крім цього, відповідно до висновку експерта № 19/2018 від 04.05.2018 р., проведеної на замовлення представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - за результатами проведення додаткової судової експертизи у цивільній справі № 509/4644/15 встановлено, що зміна часток співвласників (зменшення частки ОСОБА_2 та збільшення частки ОСОБА_1 ) відбулась за рахунок фактично прийнятого експертом фізичного зносу будівель та споруд, які підлягали розподілу між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_4 . При цьому, у результаті перевірки правильності розрахунку часток, здійсненого у 2007 році (висновок №442 від 09.08.2007 р.), експертом встановлено, що ідеальні частки співвласників ( ОСОБА_6 . - 64/100 та ОСОБА_1 . - 36/100) були визначені вірно (а.с. 216-217 т. 1, а.с. 12-19 т. 2).

Як зазначалось вище, спільний житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,3174 га, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників, що підтверджується Довідкою № 983 від 24.10.2016 р., виданою Дальницькою сільською радою Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згоди щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку не досягнуто.

Висновками додаткової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 509/4644/16, експертом було запропоновано варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 запропоновано виділити в користування земельну ділянку загальною площею 1809,2 кв.м. Межі земельної ділянки визначені висновками експертизи та графічно відображені на мал. 1 (Додаток № 5 до Висновку експертизи № 12/2018 від 10.04.2018 р.), проведеної на замовлення представниці ОСОБА_2 - ОСОБА_7 (а.с. 228-234 т. 1).

У зв`язку з тим, що висновком експерта № 19/2018 від 04.05.2018 року встановлено, що ідеальні частки співвласників під час оформлення правовстановлюючих документів ( ОСОБА_6 - 64/100 та ОСОБА_1 - 36/100) були визначені вірно, а фактичні частки змінились за рахунок застосування іншого відсотка фізичного зносу, суд правильно дійшов висновку, що порядок користування земельною ділянкою має бути визначений виходячи з ідеальних часток співвласників ( ОСОБА_2 . - 64/100 та ОСОБА_1 . - 36/100).

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо обґрунтованості позову та припинення права спільної часткової власності сторін по справі на житловий будинок в господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 виділити ОСОБА_2 в натурі 57/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , у самостійний об`єкт (одиницю) нерухомого майна та визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , який складається під № 1-4 веранда, площею 11,8 кв.м. - 25193 грн.; під № 1-5 житлове приміщення, площею 24,3 кв.м. - 55380 грн.; літня кухня під літ. «Б» - 27406 грн.; І колодязь - 7020 грн.; під № 3 трубопровід - 1814 грн; під № 1 огорожа зі штахетника (частина) - 7776 грн.; під № 4 огорожа металева - 5448 грн., під літ. «Е» тимчасова споруда, під літ. «Ж» тимчасова споруда, під літ. «И» вбиральня та визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_4 , виділивши в користування ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_4 земельну ділянку «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-1» загальною площею 2031,4 кв.м. (з врахуванням приміщень житлового будинку АДРЕСА_4 та надвірних будівель і споруд), що відповідає ідеальній частці, межі якої земельної ділянки описуються наступним чином (графічне відображення малюнок № 1, додаток № 2, зображено зеленим кольором у висновку експерта № 5231 від 26.04.2017 р.) від точки 2 від кута існуючої огорожі зі сторони вул. Перемоги по прямій лінії ні відстані 126,41 м до точки 2; поворот вправо по прямій лінії на відстані 25,99 м до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 49,09 м до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 15,82 м до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 38,15 м до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,13 м до точки 7; поворот вліво по прямій лінії на відстані 12,29 м до точки 8; далі по прямій лінії на відстані 4,0 м до зовнішньої стіни сараю літ. «В» до точки 9; далі по прямій лінії по внутрішній стіні сараю літ. «В» на відстані 4,10 м до точки 10, далі по прямій лінії по зовнішній стіні літньої кухні літ. «Б» на відстані 2,60 м до точки 11, поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,14 м до точки 12, поворот вліво по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку під літ. «А» з прибудовою під літ. «а» на відстані 9,17 м. до точки 13, далі по прямій лінії на відстані 1 м. до точки 14, поворот вправо по прямій лінії на відстані 11,32 м. до точки 15, поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі із сторони вул. Перемоги на відстані 20,08 м. до первинної точки відліку - до точки 1. Вхід на територію земельної ділянки, організувати зі сторони вул. Перемоги (існуючий вхід).

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 УПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.05.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький