ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Чернівці справа № 726/1567/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про припинення поруки, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсиббанк» на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Байцар Л.В.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі ПАТ Укрсиббанк») про припинення поруки.

Вказувала на те, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ Укрсиббанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 160 тис. доларів США з відсотковою ставкою в розмірі 11,3% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником за вищевказаним кредитним договором 04 вересня 2007 року між банком та позивачкою укладено договір поруки. Умовами договору поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (п.2 договору поруки).

Разом з тим, сторонами кредитного договору була підписана 4 вересня 2007 року додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої до тексту кредитного договору були внесені зміни, що збільшують обсяг відповідальності поручителя. Так, згідно п.1.5 додаткової угоди п.5.2 кредитного договору доповнено новим абзацом наступного змісту:

«У випадках настання обставин:

-передбачених підпунктами «а», «б» п.5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 договору.

Таким чином, з укладенням додаткової угоди №1 від 4 вересня 2007 року без повідомлення та згоди поручителя збільшено процентну ставку за основним зобов`язанням, що в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому з моменту укладення вказаної додаткової угоди його порука є припиненою за частиною першою статті 559 ЦК України.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано договір поруки №138680 від 4 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» припиненим з 4 вересня 2007 року.

На вказане рішення АТ «Укрсиббанк» подало апеляційну, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя, у зв`язку із чим безпідставно застосував до спірних правовідносин положення частини першої статті 559 ЦК України. Додатковою угодою до кредитного договору, умовами якої суд вважав було збільшено обсяг відповідальності поручителя, було укладено в один день із кредитним договором та договором поруки, тобто 04 вересня 2007 року. Цією додатковою угодою було доповнено кредитний договору пунктом 5.2 кредитного договору, яким лише деталізовано можливе збільшення відсоткової ставки шляхом визначення конкретного розміру такого збільшення у разі настання передбачених договором обставин. Тобто внесеними змінами до кредитного договору не збільшено обсяг відповідальності поручителя, а лише встановлено межі можливого збільшення у разі настання передбачених договором обставин. Таким чином висновок суду про те, що укладанням додаткової угоди до кредитного договору від 04 вересня 2007 року було збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди є помилковим.

Крім цього, суд не взяв до уваги рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від18 липня 2017 року, яке набрало законної сили, та яким стягнуто солідарно з боржника та поручителя заборгованість за спірним кредитним договором. При розгляді цієї справи суд не знайшов підстав для припинення поруки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок збільшення відсоткової ставки за умовами додаткової угоди № 1 від 4 вересня 2007 року, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя та його згода на таке збільшення банком отримана не була, а тому з моменту укладення вказаної додаткової угоди порука позивача припинена з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Судом установлено, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ Укрсиббанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 160 тис. доларів США з відсотковою ставкою в розмірі 11,3% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником за вищевказаним кредитним договором 04 вересня 2007 року між банком та позивачкою укладено договір поруки.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Судом також установлено, що 04 вересня 2007 року, тобто у день укладення основного договору, між банком і боржником ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень № 1 до вказаного вище договору про надання споживчого кредиту (а.с.14), згідно з якою пункт 5.2. договору доповнено новим абзацом наступного змісту:

«У випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно пункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2.договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

При цьому згідно з пунктом 1.3.1. основного кредитного договору розмір процентної ставки становив 11,30 % і саме такі умови договору погоджувалася забезпечувати поручитель.

Доказів про те, що ОСОБА_1 була повідомлена про укладення 04 вересня 2007 року вказаної угоди та надала свою згоду на підвищення процентної ставки шляхом укладення додаткової угоди, банком не надано. У договорі поруки також відсутнє положення про можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Посилання апеляційної скарги на те, що по суті вносились технічні зміни до основного договору без реального збільшення обсягу відповідальності поручителя спростовуються вищенаведеним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 жовтня 2018 року № 344/7628/15-ц, від 04 квітня 2018 року № 369/1926/15-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, якщо передбачено, що такого додаткового повідомлення не потрібно на майбутнє, з посиланням на певні правові позиції Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду є безпідставними, оскільки у вказаних в апеляційній скарзі постановах наявні інші фактичні обставини.

В своїй апеляційній скарзі банк також посилається на те, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 18 липня 2017 року стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року, в тому числі і з поручителя ОСОБА_1 Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 07 листопада 2017 року зазначене рішення залишено без змін. При цьому суд не знайшов підстав для припинення поруки.

Колегія суддів не приймає дані доводи до уваги, оскільки предметом апеляційного розгляду були обставини припинення поруки з підстав ч.4 ст.559 ЦК України. В даній справі позивач звернулася про припинення поруки з підстав ч.1 ст.559 ЦК України.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 травня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак