КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/12429/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7582/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до березня 2017року утримувало та проводило обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири 103 (загальною площею 233 кв.м.) по АДРЕСА_1 та фактично, без укладення письмового договору, отримував житлово-комунальні послуги по утриманню будинку і прибудинкової території, що надавалися позивачем.

Тариф на послуги з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 квітня 2011 року № 617, за яким здійснено нарахування вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати).

Проте, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань, за період з 25 березня 2013 року по лютий 2017 року у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати).

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 625 ЦК України, ст.ст. 151, 162 ЖК Української РСР, ст.ст. 1, 4, 18, 20, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 97295.49 грн. заборгованості по сплаті за надані житлово-комунальні послуги, 25 282.25 грн. інфляційної складової боргу за весь час прострочення, 3852.70 грн. три проценти річних від простроченої суми заборгованості. (а.с.1-4)

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування частини 3 ст. 267 ЦК України та наслідків спливу позовної давності як підставу відмови у позові.(а.с. 123)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року позов ТОВ «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Акважитлосервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території у розмірі 86 309,91 грн., інфляційні втрати - 24 689,53 грн., 3% річних - 3 852,96 грн. та судовий збір - 1 600,00 грн., а всього 116 452,40 грн. У іншій частині - відмовлено. (а.с.162, 164-167)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. На обґрунтування скарги зазначив, що суд неповно з`ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Вказував, що після введення будинку в експлуатацію і придбання спірної квартири, відповідач не користувався квартирою і житлово-комунальні послуги, у т.ч. опалення квартири, не отримував. Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між сторонами не укладався, а тому, вважав вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги безпідставними.(а.с.170-189)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Відповідач ОСОБА_1 був сповіщений врученням повістки представнику - адвокату Герасимовій Т.І. про що у справі є розписка. Представник позивача - Довгаль С.М. в поданій заяві не заперечував того, що був повідомлений про розгляд справи апеляційним судом з інформації, яка міститься на офіційному сайті суду про призначення справи до розгляду ухвалою від 22 квітня 2019 року, просив відкласти розгляд справи, проте доказів поважності причин неявки до суду не надав. (а.с.198-209)

Зважаючи на вищезазначене та вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 25 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., є власником квартири 103 (загальною площею 233 кв.м.) по АДРЕСА_1 . Право власності відповідача на вказану квартиру зареєстровано встановленим порядком.(а.с. 23-28)

Тариф на послуги з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 квітня 2011 року № 617 (чинного станом на липень 2014 року - серпень 2016 року, оскільки позиція 272 щодо вказаного будинку була виключена розпорядженням № 1044 від 25 жовтня 2016 року), за яким здійснено нарахування вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) по АДРЕСА_1 , згідно якого оплата послуг не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунком складає 3,15 грн. за 1кв.м. загальної площі квартир першого поверху та 3,53 грн. за 1кв.м. квартир крім першого поверху. (а.с.14-16)

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 14 вересня 2016 року № 830 затверджено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території для багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , згідно якого оплата послуг не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунком складає 6,87 грн. за 1кв.м. загальної площі квартир першого поверху та 7,48 грн. за 1кв.м. квартир крім першого поверху.(а.с.17-19)

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21 грудня 2016 року №1300 затверджено тариф на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води та вартість витрат на проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку теплової енергії ТОВ «Акважитлосервіс». Згідно якого тарифи на теплову енергію для населення становлять 1332,79 грн. та 1510,52 для інших споживачів з ПДВ за 1 Гкал (а.с. 20-22).

Позивачем ТОВ «Акважитлосервіс» надавалися мешканцям та співвласникам будинку по АДРЕСА_1 житлово-комунальні послуги з опалення, електропостачання, холодного та гарячого водопостачання, що підтверджується укладеними договором з ПАТ «Київенерго», з ПАТ «Водоканал» та не заперечується сторонами.(а.с. 89-120)

12 січня 2017 року мешканцями багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 було повідомлено позивача про утворення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШУМСЬКОГО 1-Б» і з 27 березня 2017 року ТОВ «Акважитлосервіс» припинило обслуговування будинку у зв`язку з створенням співвласниками житлового будинку ОСББ та здійснення ним фактичного управління вказаним будинком.(а.с. 9-13, 89-120)

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Згідно ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Таким чином, відсутність між сторонами письмового договору не припинило надання житлово-комунальних послуг та послуг щодо утримання будинку з боку позивача.

Оскільки встановлено, що відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період коли відповідач набув прав на вищевказану квартиру, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин та підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що в даній справі зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території виникає внаслідок встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, які затверджено органом місцевого самоврядування.

При цьому, доводів незаконності застосування позивачем встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, які затверджено органом місцевого самоврядування, подана апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхилила як необґрунтовані доводи апелянта про неправильне застосування районним судом норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року за №970 було затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі.

Відповідно до п. 11 зазначеного Порядку, у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 2.

Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги.

Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією.

Таких доказів неналежного виконання позивачем обов`язків щодо надання житлово-комунальних послуг відповідач до суду не надав.

Надані відповідачем фотокопії заяви від 16 грудня 2013 року, акт обстеження приміщення від 13 квітня 2014 року укладений між відповідачем ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , якого відповідач запрошував зробити оздоблювальний ремонт у квартирі, Акт обстеження квартири від 21 грудня 2016 року не містять інформації про залучення до їх складення (або повідомлення про них) надавача цих послуг, не відповідають формі, що наведена у додатку до вищевказаного Порядку. (а.с. 124, 127-128)

Поряд з цим, Акти обстеження квартирної системи теплопостачання від 12 листопада 2017 року і від 15 листопада 2017 року, як і фотографії фіксації аварії складені у період, коли позивач багатоквартирний будинок за вищевказаною адресою вже не обслуговував.(а.с. 125-126, 129-132)

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 № 1268) (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 № 169, який набув чинності з 09.12.2007) (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до відповідної Комісії органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади (далі - Комісія) з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. У заяві про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

На підставі пункту 2.2 Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Згідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил N 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Таким чином позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, підстав відступати від якого судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що несправність трубопроводу системи теплопостачання відбулась з вини позивача.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи, районний суд дав належну оцінку показанням допитаного судом свідка ОСОБА_2

Позивачем нарахована заборгованість за період з 25 березня 2013 року по лютий 2017 року, відповідач заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.(а.с. 7-8, 123)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст.. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року.

Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, районним судом враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності та обґрунтовано зменшено розмір заборгованості.

При цьому до суду не надано доказів, що сплата відповідачем на утримання будинку і прибудинкової території відбувалась на погашення заборгованості, що виникла у період до липня 2014 року, і доказів погашення визначеної районним судом заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відповідач не надав.

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено покладення обов`язку по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальних та інших послуг на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у зазначений період і погашення заборгованості, тому колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території у розмірі 86 309,91 грн., інфляційні втрати - 24 689,53 грн., 3% річних - 3 852,96 грн. на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України за розрахунком наведеним позивачем в межах часткового задоволення позовних вимог.(а.с. 7-8)

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплати 1600 грн. судового збору за розгляд справи районним судом підлягають покладенню на відповідача.(а.с. 5-6)

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, яким районним судом надана належна оцінка.

Судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених положеннями пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених положеннями пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення - 24 травня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова