КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/ 6979/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Справа № 360/176/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року, постановлену у складі судді Міланіч А.М., про відкриття провадження

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук Ігор Анатолійович, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіон Олександрович про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А., приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до подальшого судового розгляду до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Вказує, що за змістом ч.1 ст. 30 ЦПК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, виключна підсудність за місцем знаходження нерухомого майна застосовується для тих категорій справ, у яких виникає спір про нерухоме майно, а не з приводу нього. Вказане повністю узгоджується як із судовою практикою та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, так із практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Зважаючи на те, що даний спір виник у площині цивільно-правових відносин з приводу недійсності правочинів на підставі вчинення нотаріальних дій, а не безпосередньо з приводу нерухомого майна, то до даного спору не можуть застосовуватись правила виключної підсудності.

Так, враховуючи, що позовні вимоги складаються саме із вимог про визнання правочинів недійсними та вимоги про витребування майна із незаконного чужого володіння, а законним власником даного майна на даний час є саме ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , то справа у відповідності до приписів ст. 27 ЦПК України є підсудною саме Деснянському районному суду міста Чернігова.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 вирішення апеляційної скарги залишив на розсуд суду.

Інші учасники справи в судове засідання повторно не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_5 , з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам 175, 177 ЦПК України та підсудна Бородянському районному суду Київської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_3 від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої віце - консулом Генерального консульства України в Мілані Корнієнко М.М. 12 липня 2016 року за №2798н, та ОСОБА_5 , посвідчений 09 серпня 2016 року за реєстровим № 8554 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А.;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої віце - консулом Генерального консульства України в Мілані Корнієнко М.М. 12 липня 2016 року за №2798н, та ОСОБА_5 , посвідчений 09 серпня 2016 року за реєстровим № 8559 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А.

- визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений 02 вересня 2016 року за реєстровим № 1945 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О.;

- визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений 02 вересня 2016 року за реєстровим № 1946 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О.;

- витребувати на користь ОСОБА_3 з незаконного безпідставного володіння ОСОБА_1 домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, площею 0,127 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08 жовтня 2009 року за №2482 приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Король P.A., позивач є одноосібним власником домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 01 липня 2013 року за №5524236 Реєстраційною службою Бородянського районного управління юстиції Київської області, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень позивач є також одноосібним власником земельної ділянки, площею 0,127 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу.

В даному будинку ніхто не проживає і в ньому ніхто не зареєстрований, що підтверджується копією будинкової книги на будинок.

В кінці січня місяця 2017 року позивачу стало відомо, що домоволодіння разом із земельною ділянкою всупереч її волі були продані її батьком ОСОБА_4 , який діяв від її імені на підставі довіреності, посвідченої 12 липня 2016 року віце-консулом Генерального консульства України в Мілані Корнієнко М . М., відповідачу по справі - ОСОБА_5

В свою чергу, ОСОБА_5 здійснив продаж домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 Тому на сьогодні юридичним власником зазначеного домоволодіння та земельної ділянки є відповідач по справі - ОСОБА_1

Як вбачається з п.2 договору купівлі-продажу житлового будинку, спірний житловий будинок був проданий на підставі дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку, виданого приватним нотаріусом Королем P.A. 11 травня 2016 року за № 1156 замість втраченогодоговорукупівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Королем P.A.08 жовтня 2009 року за р№ 2482. Як вбачається з п.1.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Літвінчуком І.А.09 серпня 2016 року, підстава виникнення права власності: втрачене свідоцтвопро право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 01 липня 2013 року Реєстраційною службою Бородянського районного управління юстиції Київської області.

Однак, вказані документи у позивача на руках і необхідності у виготовленні дублікатів даних документів не потребувалось, якби було волевиявлення з її сторони на укладення договорів. Про існування довіреності, яка видана консульською установою України в Мілані, позивачу стало відомо з договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених 09 серпня 2016 року.

З огляду на вищевикладені обставини, позивач не мала жодного наміру відчужувати належне їй домоволодіння та земельну ділянку біля нього, так як не наділяла відповідними повноваженнями відповідача по справі - ОСОБА_4 , який на підставі підробленої довіреності діяв всупереч інтересам його доньки (позивача по справі), укладаючи недійсні договори купівлі-продажу щодо нерухомого майна.

Таким чином, всупереч вимогам частини 3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання недійсним правочину, а саме за відсутності волевиявлення з боку позивача на укладення правочинів, на підставі підробленої довіреності, виданої від її імені, дублікатів документів про право власності, були 09 серпня 2016 року укладені договори купівлі- продажу домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 , які в судовому порядку необхідно визнати недійсними.

Вважає, що оскільки позивач є належним власником вищевказаного нерухомого майна і без її згоди (на підставі підробленої довіреності) дане майно вибуло з її володіння, користування та розпорядження, чим порушуються права ОСОБА_3 як власника, то вона має право повернути вказане майно в судовому порядку шляхом його витребування від відповідача по справі - ОСОБА_1 .

Отже, даний спір виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В пункті 42 Постанови № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а такожоб`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави.

Виходячи з аналізу правової норми ст. 30 ЦПК України, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно.

Оскільки предметом розгляду цієї справи є нерухоме майно - будинок та земельна ділянка, то необхідно застосовувати правила виключної підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо підсудності даного позову Деснянському районному суду міста Чернігова за місцем проживання відповідача є необґрунтованими, посилання скаржника на необхідність застосування загальних правил територіальної підсудності, визначених ст. 27 ЦПК України є безпідставними, адже предметом даного позову є нерухоме майно, що знаходиться за адресою Київська область АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивач звертаючись з позовною заявою до Бородянського районного суду Київської області за місцем знаходження нерухомого майна, не порушив вимог закону щодо виключної підсудності і судом було правильно відкрито провадження по справі.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Бородянського районного суду Київської області є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.