КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/7116/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

02 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із названим позовом, де просили стягнути із Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 11 000 грн., проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами - 3 107,42 грн. на користь ОСОБА_1 та, відповідно, 4 000 грн. і 885,48 грн. - на користь ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 01 вересня 2014 року між позивачами та відповідачем укладено договір №156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента в період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року, вартість навчання становить у розмірі 34 500,00 грн.

Позивачі свої зобов`язання за вказаним договором виконали в повному обсязі, однак в червні 2017 року директор Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» усно повідомив про необхідність додаткової оплати навчання у розмірі 12 000 грн.

Після чого, позивачем ОСОБА_1 було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 8 000 грн., а позивачем ОСОБА_2 - 4 000 грн.

Крім того, 02 червня 2016 року позивачем ОСОБА_1 помилково було перерахованого на користь відповідача грошові кошти у розмірі 3 000 грн.

У зв`язку з цим позивачі просять на підставі положень ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача безпідставні отримані грошові кошти та на підставі положень ст. 1048 ЦК України стягнути відсотки за користування ними.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що позивачами не надано належних та допустимих доказів внесення коштів після припинення навчання або припинення договору №156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позовні вимоги про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами є похідними від позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, тому вони задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просять рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір №156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента - третю особу ОСОБА_2 ( а.с. 23-25 ).

Пунктом 1.4. договору визначено строк дії договору з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року.

Відповідно до п. 2.2.3. замовник зобов`язався сплачувати виконавцеві за додаткові освітні послуги, що надаються останнім.

Згідно п. 4.4. зазначеного договору загальна вартість на моменту укладання договору освітньої послуги за термін навчання відповідно до п. 1.3 договору становить у розмірі 34 500 грн. ( там же ).

На виконання п. 4.4. ОСОБА_1 , починаючи з 04 березня 2014 до 03 квітня 2017 року було сплачено 34 500 ( 5 250 + 5 250 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 ) грн. ( а.с. 26-39 ).

Таким чином, замовник належним чином виконав свої зобов`язання за укладеним договором №156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам.

Окрім цього, позивачі додатково сплатити грошові кошти, зокрема, ОСОБА_1 в розмірі 11 000 ( 3000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 + 2 000 ) грн., ОСОБА_2 - 4 000 ( 2 000 + 2 000 ) грн. ( а.с. 9-15 ).

Грошові платежі були здійснені в період з 04 грудня 2017 року по 02 квітня 2018 року, тобто, за межами дії вказаного договору, за винятком одного грошового переказу в розмірі 3 000 грн. - 02 червня 2016 року.

19 вересня та 20 листопада 2018 року на адресу відповідача направлено претензії про повернення на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 11 000 грн. та на користь ОСОБА_2 - 4 000 грн. ( а.с. 16-17, 18, 19-20 ).

Однак, зазначені претензії були задоволені відповідачем, у зв`язку з чим 02 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із названим позовом ( а.с. 3-8 ).

При цьому, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на спростування заявлених вимог відповідачем не надано, зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що вказані кошти були сплачені на підставі п. 2.2.3. укладеного договору.

Тоді як, у відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

Разом з тим, Приватний вищий навчальний заклад «Міжнародний коледж медицини» не звільнений від обов`язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, між сторонами відсутні будь-які зобов`язання та правовідносини з приводу яких позивачі сплатили спірні грошові кошти, доказів протилежного матеріали справи не містять.

А тому, з врахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 11 000 грн. та ОСОБА_2 - 4 000,00 грн. підлягають задоволенню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Проте, щодо решти позовних вимог, а саме: стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, цивільним законодавством не передбачено нарахування процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами.

Щодо посилання позивачів на положення ст.ст. 536, 1048 ЦК України, то вказані норми застосовуються до правовідносин, що виникли, зокрема, на підставі договорів позики, кредиту, тоді як, в даній справі інші правовідносини - повернення безпідставно набутих грошових коштів.

А відтак, на переконання апеляційного суду, дані позовні вимоги слід залишити без задоволення за їх необґрунтованістю.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 526, 1212 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України стягнути із Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» на користь позивачів сплачений судовий збір ( а.с. 1, 2, 68, 69 ) пропорційно до задоволених вимог у наступному розмірі: на користь ОСОБА_1 в розмірі 1 112,63 ( 11 000 : 18 992,90 х ( 1 921 х 0,4 + 1 921 х 0,4 х 150 : 100 )) грн., а на користь ОСОБА_2 - 404,56 ( 4 000 : 18 992,90 х ( 1 921 х 0,4 + 1 921 х 0,4 х 150 : 100 )) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 11 000 грн., судовий збір - 1 112,63 грн., а на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти - 4 000 грн., судовий збір - 404,56 грн.

Решту позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко