справа № 208/5221/18
№ провадження 2/208/1420/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Стомаченко О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, «про виділення в натурі частини з майна, що перебуває в спільній часткові власності з визнанням права власності на нерухоме майно», -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, прохала виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 11/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати в цілому право власності за нею на окремий об`єкт нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 з присвоєнням окремої поштової адреси.

01.03.2019р. позивачка надала суду заяву про залучення належного відповідача, просила замінити неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 , яка змінила своє прізвище внаслідок укладання шлюбу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, зазначила, що всі необхідні докази суду надані, додаткових доказів надано не буде. Пояснила, що з приводу виділення в натурі частини з майна, що перебуває в спільній часткові власності та визнання права власності до державних органів не зверталась, вважала, що вирішить це питання через суд, спору з співвласником з приводу виділення не має.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, згідно якої прохала розглядати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Представник третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату слухання повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В своєму позові позивач просить виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 11/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 60,5 кв.м., а саме: коридор прим. 1-1 площею 7,4 кв.м., коридор прим. 1-2 площею 4,8 кв.м., житлова кімната прим. 1-3 площею 12,1 кв.м., житлова кімната прим. 1-4 площею 19,6 кв.м., ванна кімната прим. 1-5 площею 3,5 кв.м., кухня прим. 1-6 площею 13,1 кв.м. з нежитловою прибудовою літ. а1-1 площа забудови 28,2 кв.м., частина літньої кухні літ. В-1; гараж літ Г-1, частини огорожі № 3, водопроводу № 5, частини воріт № 2, частина твердого покриття № 1 з присвоєнням окремої поштової адреси. А також визнати в цілому право власності за нею на окремий об`єкт нерухомості.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала суду правовстановлюючі документи про належність їй 11/20 часток у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому АДРЕСА_1 частина у розмірі 9/20 у праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 .

Про можливість подальшої технічної експлуатації об`єктів нерухомості Позивачка надала Технічний висновок № ІІ-035/18 від 23.07.2018 р., виготовлений ДПІ «Дніпродзержинськцивільпроект» (а.с. 17-24), а також Технічний паспорт (а.с.141-15), виготовлений цією ж організацією.

Як убачається з цих документів, до складу частини домоволодіння, що є предметом позовної заяви, входить в тому числі самовільно збудоване нежитлове приміщення а1-1 площею 28,2 кв.м.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статті 364 ЦК України.

До того ж, з наданих Позивачкою документів углядається суперечність в технічних характеристиках прибудови. Так у Технічному висновку № ІІ-035/18 від 23.07.2018 р.(а.с.17-24) вказується, що площа самовільно збудованої прибудови а1-1 складає 28,2 кв. м., такий ж розмір вказані і в Технічному паспорті (а.с.12) у відмітці про самовільно зведені об`єкти. У технічному ж плані житлового будинку та експлікації приміщень (а.с.13) А-1 прибудова складається з кухні 1-6 площею 13,1 кв. м. та коридору 1-1 площею 7,4 кв. м. Всього 20,5 кв. м.

Неможливість вирішити питання про виділ в натурі об`єктів, про які просить Позивачка, і визнання за нею права власності на них полягає також у такому.

В числі об`єктів, стосовно яких заявлений позов, вказується на літню кухню В-1. Цей об`єкт, відповідно до характеристики будинку, має площу 25,7 кв. м. (а.с.15), позивачка просить виділити частину його у розмірі 13,5 кв. м., що витікає із наданого нею Технічного висновку № ІІ-035/18 від 23.07.2018р.(а.с.22).

Загальний порядок виділу частки із майна, що є спільній частковій власності, регламентується статтею 364 ЦКУ. Відповідно до цієї норми співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Однак, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

А згідно до статті 183 цього Кодексу літню кухню слід розглядати як неподільну річ, а тому виділ її неможливий без втрати її цільового призначення. У даному випадку можливе лише спільне користування.

Також для вирішення питання про виділ в натурі і визнання права власності на частини огорожі № 3, воріт № 2, водопроводу № 5, твердого покриття І необхідно конкретизувати ці об`єкти (матеріал, межі розподілу тощо), тому що вирішується питання про визнання права власності та подальшу державну реєстрацію.

Крім того, Позивачка має право власності на 11/20 часток у спільній частковій праві власності на домоволодіння. Тобто, це її право є ідеальною часткою у загальному праві власності на домоволодіння. Позивачка визначила вартість майна, на яке заявила вимогу про визнання права власності, у розмірі вартості 11/20 часток від загальній вартості домоволодіння. Однак, це не може свідчить про збігання вартості ідеальної частки і частки майна в натурі, про що йдеться у позові. А тому за такими обставинами можливе вирішення питання про призначення одному із співвласників грошової компенсації.

Виділ нерухомого майна у вигляді житлового будинку в натурі припускає виділ такої частки майна, яка б була ізольованим об`єктом, для чого необхідно виконати необхідні будівельні роботи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження існування технічної можливості виділу їх часток в окремий об`єкт нерухомого майна надано, кожним, «Технічний висновок за результатами обстеження стану конструкцій будівель та споруд щодо можливості виділу частки в окреме домоволодіння з привласненням окремої поштової адреси», виконаний Державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект».

Разом з цим, суд вищевказаний Технічний висновок вважає неналежним доказом з наступних підстав.

Наказом Міністерства з питань ЖКГ України № 55 від 18.06.2007 року затверджено Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

П. 1.2. вказаної Інструкції встановлює, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до п.2.6 зазначеної Інструкції, висновок має містити такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного

законодавства (варіанти поділу додаються).

З наданого позивачем технічного висновку (а.с. 19-24) вбачається, що ціллю цього висновку є обстеження житлового будинку (літ.А-1) з нежитловими прибудовами (літ а-1, а1-1), літньої кухні (літ.В-1), гаражу (літ.Г-1), а не об`єкту нерухомості в цілому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У даному документі не зазначено, чим саме підтверджено право власності (користування) земельною ділянкою, не зазначено пропозицій щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного

законодавства.

Вказане підтверджене висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року по справі №6-130цс13, в якому вказано: «Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Вирішення вказаних вище питань потребує спеціальних знань у галузі будівництва, а отже висновку експерта, який може бути наданий як за призначеною судом експертизою (ст. 103 ЦПК України), так і експертизою на замовлення учасника справи (ст. 106 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, посилаючись на технічну можливість виділу частини домоволодіння, позивач повинен у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на його замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом. Однак позивач вказаного не зробив, отже не довів належними та допустимими доказами технічну можливість виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частини домоволодіння.

Крім того, згідно тверджень позивача у позовній заяві, вона має конфлікт з іншим співвласником, а тому не має можливості розділити майно в нотаріальному порядку (абз.2 а.с.4). Однак, в матеріалах справи наявна заява відповідача про те, що вона не заперечує проти задоволення позову, що протирічить вищенаведеному твердженню позивача. До того ж, в судовому засіданні позивач визнала, що їй порадили одразу звертатись до суду за вирішенням питання про виділення частки майна та визнання права власності.

Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами відсутній.

Ч. 2 п. 58 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 передбачено, що у разі коли державна реєстрація прав з видачею свідоцтва проводиться на об`єкт нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів і перебуває у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників, справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат. При цьому право спільної власності на виділений об`єкт нерухомого майна із складу об`єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, не припиняється. Згідно вказаного порядку, реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється органами державної реєстрації прав.

З наведеного слідує, що сторони не вичерпали всіх можливостей для вирішення спору в позасудовому порядку.

Керуючись ст.316, 317, 319, 322, 355, 356, 357, 358, 364, 377 ЦК України, ст.123 ЗК України, наказом Міністерства з питань ЖКГ України № 55 від 18.06.2007 року, ст.12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, «про виділення в натурі части з майна, що перебуває в спільній часткові власності з визнанням права власності на нерухоме майно» - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ізотов В. М.