Головуючий у І інстанції Осаулов А.А.
Провадження №22-ц/824/271/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину у вигляді належної їй Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 фактично прийняла її дочка ОСОБА_4 , яка проживала разом із ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , матір позивачки, померла і спадщину після її смерті фактично прийняв її чоловік ОСОБА_2 , який проживав і був зареєстрований разом із ОСОБА_4

Проте, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності на набуте ними спадкове майно у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , після смерті якого, позивач, як його дочка та єдиний спадкоємець за законом, звернулася до нотаріуса та прийняла спадщину у вигляді належної батьку на праві власності Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 січня 2018 року.

Щодо іншої Ѕ частини квартири, то 18.04.2018 року приватний нотаріус Астраускас Л.Є. повідомила позивача про те, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 не відкривалася, а тому видати свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_3 після її смерті неможливо.

Таким чином, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , після смерті якої у 1996 році була успадкована ОСОБА_4 , після смерті якої у 1999 році була успадкована батьком позивача ОСОБА_2 . Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд задовольнити її позов шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року, кв. АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивача ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8). На день смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27.10.2004 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на Ѕ частину вищевказаної квартири, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13). На день смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27.10.2004 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.15). На день смерті він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.03.2018 року №109-109/ОПП/К-1252/1 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року.

У встановлені законом строки позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_2 прийняла, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 січня 2018 року (а.с.17-18). При цьому, свідоцтво про право на спадщину за законом було видане приватним нотаріусом Астраускас Л.Є. лише на Ѕ частину спірної квартири, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1996 року належала ОСОБА_2

За результатами звернення позивача щодо оформлення іншої 1/2 частини квартири приватним нотаріусом Астраускас Л.Є. повідомлено позивача ОСОБА_1 про те, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 нотаріусом не відкривалась, документи на підтвердження належності їй нерухомого майна не надавались, тому видати свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_5 неможливо (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно із положеннями ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В апеляційному суді ОСОБА_1 зазначила, що бабуся ОСОБА_3 та її батьки ОСОБА_4 і ОСОБА_2 постійно проживали разом за однією адресою: квартира АДРЕСА_1 з моменту отримання квартири у 1989 році.

Дані пояснення підтверджуються долученою до матеріалів справи копією ордеру виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 30.11.1989 року, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_2 на сім`ю в складі 3 осіб: на нього, його дружину ОСОБА_4 та матір дружини ОСОБА_3 . З 1989 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за вищевказаною адресою до дня смерті кожного з них, що підтверджується відповідними довідками, наявними в справі. ОСОБА_4 , як зазначила позивач у судовому засіданні, певний період не була зареєстрована у спірній квартирі, хоча і проживала у ній, в зв`язку з необхідністю зареєструватись в іншому житловому приміщенні. Разом із тим, згідно довідки від 27.10.2004 року ОСОБА_4 зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_1 з 05.02.1998 року і виписана у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про доведеність фактичного вступу ОСОБА_4 в управління та володіння спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 , оскільки на час відкриття спадщини вона проживала із спадкодавцем за однією адресою у квартирі, Ѕ частина якої і є спадковим майном.

Доведеним, на думку колегії, є і факт прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_2 , оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що останній проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 1989 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у вищевказаній квартирі, будучи співвласником Ѕ її частини, він фактично вступив у володіння та управління спадковим майном (іншою 1/2 частиною квартири).

Таким чином, оскільки факт прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 її дочкою ОСОБА_4 та факт прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_2 є доведеними, законною та обґрунтованою є вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки дана Ѕ частина квартири увійшла до складу спадщини після його смерті, яку позивач прийняла у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними в справі доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки судом при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову в позові, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: