Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/15987/16-ц

провадження № 61-34810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Актабанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Актабанк» (далі - ПАТ «Актабанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що28 квітня 2012 між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1 укладений договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки № НОМЕР_1 (далі - договір від 28 квітня 2012 року № 150143). Згідно з умовами підпункту 1.1.1 договору від 28 квітня 2012 року № 150143 позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_2 у валюті «Гривня» на умовах тарифного пакету «Киевский VIP», що діяв на момент укладання договору, який розміщений на сайті www.aktabank.com та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Позивач надав відповідачу платіжну карту типу «Visa Infinitе». 12 червня 2014 року ПАТ «Актабанк» встановлений кредитний ліміт у сумі 160 000,00 грн, що підтверджується випискою із карткового рахунку № НОМЕР_2. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором від 28 квітня 2012 року № 150143 та правилами строки.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за договором від 28 квітня 2012 року № 150143 у розмірі 250 732,83 грн, яка складається із простроченого кредиту - 160 000,00 грн, простроченої заборгованості із відсотків - 90 732,83 грн, а також суму сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Актабанк» заборгованість за договором від 28 квітня 2012 року № 150143 у розмірі 250 732,83 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором від 28 квітня 2012 року № 150143не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками, то така заборгованість має бути стягнута у судовому порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд обґрунтовано виходив із доведеності позову та наявності передбачених статтями 526, 611, 1050, 1054 Цивільного кодексу України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки, як встановив суд, відповідач не виконував належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що між сторонами не укладався договір овердрафту, грошові кошти позивач у кредит не надавав, тобто кредитні відносини між сторонами відсутні. Судами не досліджувався договір від 28 квітня 2012 року № 150143 на предмет нікчемності, недійсності, фальшивості, позивачем не надано оригінал цього договору. Постановою правління Національного банку України «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних цінностей» від 30 травня 2014 року № 328 передбачено, що банки зобов`язанні обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті в поточних (у тому числі карткових) та депозитних рахунках клієнтів через каси та банкомати у межах до 150 000,00 грн на добу на одного клієнта, а тому, враховуючи такі обмеження банк не зміг би провести операцію із видачі грошових коштів у сумі 156 450,00 грн, а відповідач отримати ці кошти. Позовну заяву подано особою, яка не мала належним чином оформлених повноважень на це. Суд незаконно в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за договором від 28 квітня 2012 року № 150143 без повідомлення відповідача, що є порушенням прав останнього. Позивачем не надано доказів розміщення правил та умов кредиту на сайті; таке розміщення є порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів, вимог письмового повідомлення про сукупну вартість кредиту. Відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції.

У лютому 2019 року від ОСОБА_1 надійшли доповнення до касаційної скарги, у яких він вказує на необхідність врахування висновків Верховного Суду у аналогічних справах, які мітяться у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/8382/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 761/29592/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 718/634/16-ц, від 28 лютого 2018 року у справі 752/7526/15-ц.

У квітні 2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду від 20 червня 2018 року залучено ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як правонаступника ПАТ «Актабанк» до участі у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 28 квітня 2012 року між сторонами укладений договір від 28 квітня 2012 року № 150143, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитний ліміт (овердрафт) шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті України до карткового рахунку № НОМЕР_2 у сумі 160 000,00 грн строком до 11 червня 2015 року на умовах тарифного пакету «Киевский VIP».

Відповідно до пункту 5-7 тарифів нарахування відсотків за користування кредитним лімітом у пільговий період здійснюється із розрахунку 0,01 відсотків річних; відсоткова ставка за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду складає 28,0 відсотків річних; відсоткова ставка за простроченим овердрафтом складає 42 відсотки річних.

Пунктом 3.1.3 правил здійснення операцій за банківськими (картковими) рахунками відкритими фізичними особами в ПАТ «АктаБанк» відповідач зобов`язаний здійснити погашення заборгованості, яка виникла за картковим рахунком шляхом поповнення карткового рахунку щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, за попередній календарний місяць користування овердрафтом.

У порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, відповідач грошові кошти не повертав вчасно та не проводив оплату за користування ним, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2016 року має заборгованість із тіла кредиту у розмірі 160 000,0 грн, прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 90 732,83 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України) зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відповідач свої зобов`язання за договором від 28 квітня 2012 року № 150143 належним чиномне виконував, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками, а тому така заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Проте, у повній мірі із таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правилами здійснення операцій за банківськими (картковими) рахунками, відкритими фізичними особами в ПАТ «АктаБанк», затверджених протоколом рішення Правління ПАТ «АктаБанк» від 19 липня 2010 року № 33, визначено, що овердрафт (кредитний ліміт) - сума коштів, яка надається банком держателю у вигляді відновлювальної кредитної лінії, на умовах повернення, строковості, платності, цільового характеру використання (для задоволення поточних потреб) протягом строку дії картки, але не більше 12 місяців, в межах встановленої договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку суми (ліміт кредитування) шляхом забезпечення можливості проведення клієнтом операцій з використанням картки понад залишок власних коштів клієнта.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що позивачнадав відповідачу кредитний ліміт (овердрафт) шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті України на картковому рахунку № НОМЕР_2 у сумі 160 000,00 грн строком до 11 червня 2015 року.

Відповідно до пункту 3.1.3.1 зазначених вище Правил відповідач зобов`язаний здійснити погашення заборгованості, яка виникла за картковим рахунком, шляхом поповнення карткового рахунку на суму відсотків за користування овердрафтом щомісячно не пізніше 25 числа місяця, за попередній календарний місяць користування овердрафтом.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, у межах строку кредитування до 11 червня 2015 року відповідач мав повернути позивачеві грошові кошти, отриманні у межах ліміту кредитування та сплатити відсотки за користування овердрафтом. Починаючи із 12 червня 2015 року право позивача нараховувати відсотки за користування кредитними коштами припинилося.

На підтвердження свої вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 11 березня 2016 року заборгованість відповідача за тілом кредиту та нарахованим відсоткам складала 250 732,83 грн.

Стягуючи із відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, суди попередніх інстанцій помилково зобов`язали відповідача сплати суму відсотків, нарахованих після закінчення строку кредитування, а саме після 11 червня 2015 року.

Враховуючи те, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 оцінений судами та визнаний належним та допустимим доказом, Верховний Суд вбачає за можливе самостійно визначити розмір заборгованості, який підлягає стягненню із відповідача.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що сума нарахованих відсотків за період із 12 червня 2015 року по 10 березня 2016 року складає 56 746,67 грн.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором від 28 квітня 2012 року № 150143 у розмірі 193 986,16 грн (250 732,83 грн - 56 746,67 грн).

Викладене свідчить про те, що судами попередніх інстанцій встановлено всі обставини справи, проте неправильно застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, а тому оскаржувані рішення підлягають зміні шляхом зменшення розміру суми, стягнутої із відповідача на користь позивача.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит, є необґрунтованими, оскільки вказаний факт підтверджується належними доказами, наданими позивачем, а саме: договором про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки від 28 квітня 2012 року № 150143, заявою про видачу картки від 06 червня 2014 року, випискою із картковоого рахунку № НОМЕР_2 за період із 12 червня 2014 року по 11 березня 2016 року. Будь-яких доказів, які б спростовували отримання грошових коштів у кредит, відповідач не надав.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Національного банку України від 30 травня 2014 року № 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій», яка була чинна на момент списання коштів із рахунку та якою передбачено, що банки зобов`язанні обмежити видачу готових коштів у національній валюті з поточних (у тому числі карткових) та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 150 000,00 грн на добу на одного клієнта, оскільки з виписки із карткового рахунку № НОМЕР_2 вбачається, що 12 червня 2014 року відповідачем зняті грошові кошти у розмірі 149 000,00 грн.

Доводи касаційної скарги про протиправне збільшення позивачем в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, є безпідставними, оскільки позивач застосовував процентну ставку у розмірі, встановленому тарифами на випуск та обслуговування банківських платіжних карток, які є додатком до договору від 28 квітня 2012 року № 150143 та підписані ОСОБА_1 .

Також безпідставним є твердження заявника у касаційній скарзі про те, що позивач не повідомив його у письмовій формі про кредитні умови, з огляду на те, що зі змісту договору від 28 квітня 2012 року № 150143 вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений із правилами користування та здійснення операцій за банківськими (картковими) рахунками, відкритими фізичними особами в ПАТ «АктаБанк», із умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних документів, а також тарифами на обслуговування платіжної картки та з лімітами та/або обмеженнями, які будуть застосовані при здійсненні операцій з платіжними картками.

Посилання заявника у доповненнях до касаційної скарги на постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/8382/15-ц, 26 вересня 2018 року у справі № 761/29592/16-ц, від 06 червня 2018 року № 718/634/16-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 752/7526/15-ц, є помилковими, оскільки у наведених заявником постановах Верховного Суду та у цій справі встановлено різні фактичні обставини справ.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та часткового задоволення позову, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56 746,67 грн складають 77 % від заявлених позовних вимог), а саме: відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 77 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, що складає 2 895,96 грн (3 760,99 грн ? 77 % / 100 % ), а позивач ? повернути відповідачу 23 % суми судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної та касаційної скарг, що складає 1 989,56 грн ( (4 137,10 грн + 4 513,19 грн) ? 23 %/ 100%).

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Суд касаційної інстанції вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача 906,40 грн (2 895,96 грн - 1 989,56 грн) на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» грошової суми із 250 732,83 грн до 193 986,16 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» 906,40 грн на відшкодування судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик