КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/3490/18 головуючий у І інстанції: Пінкевич Н.С.
провадження 22-ц/824/5484/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сержанюк А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він є власником об`єктів нерухомості, які перебувають під арештом, накладеного постановами державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Чубарева О.О. у виконавчому провадженні від 12 вересня 2017 року та постановою від 27 червня 2017 року.

З даних реєстру випливає, що боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_3 .

Крім того державний виконавць в момент накладення арешту не перевірив у встановленому законом порядку, чи таке майно належить боржнику.

Просив скасувати арешт нерухомого майна - садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки пл. 0,0604 га.

Крім того, просив зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області вчинити у виконавчому провадженні № 49565322 виконавчі дії, спрямовані на скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів записів про обтяження нерухомого майна з наступними номерами: 22296789, 22296761, 22296727, 22296706 та 21130501 (в частині накладення арешту на майно позивача).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Звільнено з-під арешту майно, а саме садовий будинок площею 230,5 кв.м., та земельнуділянки площею 0,0604 га.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та допустився порушення норм процесуального права.

Зауважує, що у відповідності до тексту позовної заяви ОСОБА_2 оскаржує дії державного виконавця та бездіяльність відділу державної виконавчої служби, які мали місце у виконавчому провадженні, що стосується примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва, а тому вважає, що справу було розглянуто місцевим судом з порушенням правил підсудності.

Зазначає, що позовні вимоги були заявлені і до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, проте останній у якості відповідача не був залучений до справи.

Крім того, зауважує, що місцевий суд не врахував аргументів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та не відреагував на клопотання про перенесення розгляду даної справи, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем, не було в повній мірі з`ясовано, що власником нерухомого майна на час винесення постанов про арешт майна є позивач, який не є стороною виконавчого провадження в рамках якого накладено арешт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2016 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрованого в реєстрі за номером 1541 належить садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2016 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрованого в реєстрі за номером 1545 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0604 га., кадастровий номер - НОМЕР_1 .

На виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні перебуває виконавче провадження № 49565322, боржником у якому є ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 27 червня 2017 накладено арешт на все майно ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 12 вересня 2017 року у виконавчому провадженні №49565322 накладено арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 230,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0604 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду та прийшов до правильного висновку, що оскільки позивач ОСОБА_2 не є боржником у виконавчому провадженні в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно та враховуючи той факт що вказані постанови державного виконавця про арешт майна боржника були винесені після набуття позивачем у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно, вказаний арешт порушує права позивача.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спрямовані на спростування висновків місцевого суду, а вказують лише на можливі процесуальні помилки при вирішенні справи, а саме невірне визначення статусу Києво-Святошинський районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та відмова в перенесенні справи на іншу дату за клопотанням відповідача.

Колегія суддів зауважує, що ч.3 ст. 376 ЦПК України встановлено перелік підстав, які виникли внаслідок порушення судом норм процесуального права, та за наявності яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню.

Порушення на які посилається ОСОБА_1 не вплинули на ухвалення обґрунтованого, правильного по суті й справедливого рішення, яке не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: