Єдиний унікальний номер 236/1055/19 Номер провадження 22-ц/804/2253/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року

м. Бахмут

справа № 236/1055/19

провадження № 22-ц/804/2253/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Будулуци М.С., Корчистої О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - Косик Іван Сергійович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 236/1055/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 квітня 2019 року (суддя Ткачов О.М. ), ухваленого в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 26 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконає, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі - 335 097,00 грн., з яких: 10 385,38 грн. - заборгованість за кредитом; 323 411,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн. заборгованість за пенею та комісією. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 вересня 2011 року у розмірі 125 719,62 грн., яка складається з: 10 385,38 грн. - заборгованість за кредитом; 115 334,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26 вересня 2011 року по 31 жовтня 2017 року, та судові витрати у розмірі у розмірі 1921 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 квітня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 125 719,62 грн., що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 10 385,38 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.09.2011 року по 31.10.2017 року - 115334,24 грн.,та суму судових витрат в розмірі 1921,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому у банку виникло право вимагати від відповідача повернення суми кредиту.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач - ОСОБА_1 , посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не надіслав йому ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, тим самим не надав йому можливість подати відзив на позовну заяву та подати заяву про застосування строків позовної давності. Вважає, що кредитний договір з позивачем не укладав, а лише підписав анкету заяву з Умовами і Правилами надання банківських послуг, яка не є договором. Крім того зазначає, що не ознайомлювався з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами кредитування. Суд не врахував, що позивачем не дотримано процедуру підвищення процентної ставки, а тому підстав для нарахування з 01 вересня 2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01 квітня 2015 року 3,6% на місяць (43,20 на рік), відсутні. Просить врахувати висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом, клопотання про поновлення цього строку позивачем не заявлялись.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

03 вересня 2019 року представником позивача надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування доводів відзиву зазначив, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 26 вересня 2011 року відповідач тим самим уклав з позивачем договір, який відповідно до статті 634 ЦК України є договором приєднання. При укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови, оскільки 15 жовтня 2011 року відповідач власним підписом підтвердив, що він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Стосовно зміни відсоткової ставки за договором зазначає, що відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банк проінформував позичальника про зміну процентних ставок, шляхом смс-повідомлення на телефон відповідача. Відповідно п.1.1.7.31 Умов і правил сторонами обумовлено термін позовної давності підвищений до 50 років. Укладений між сторонами кредитний договір від 26 вересня 2011 року у вигляді заяви-анкети і довідки про умови кредитування підписаної сторонами, не містить строку повного повернення кредиту, а за змістом частини 2 статті 530ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно анкети-заяви № б/н від 26 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік (а.с.12).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с.12).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. (а.с.14-37).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26 вересня 2019 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 335 097,00 гривень, з яких: 10 385,38 грн. - заборгованість за кредитом; 323 411,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн. заборгованість за пенею та комісією.

За вказаним розрахунком, проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками 30% річних за період з 15 жовтня 2011 року до 31 серпня 2014 року, в період 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - за процентною ставкою у розмірі 34,80%, а в період 01 квітня 2015 року до 31 січня 2019 року - за процентною ставкою у розмірі 43,20% річних.

При цьому заборгованість за процентами за період з 15 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року (до підвищення банком процентної ставки до 34,80% річних) становила 1757,00 грн. (а.с.9-11).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 125 719,62 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому у банку виникло право вимагати від відповідача повернення суми кредиту.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 26 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена, проте зі змісту довідки про умови кредитування 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30,00% річних.

Доводи апеляційної скарги про не правомірність дій банку щодо підвищення розміру процентної ставки до 43,20% річних, які банк обґрунтовує посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг, є обґрунтованими з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 30,00% річних.

Визначаючи період за який банк має право ставити вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивачем зазначено, що відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього для вересня 2015 року і ця обставина відповідачем не спростована.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, із визначенням розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року.

Заборгованість за процентами за період з 15 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила - 1 757,00 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року становить 415 днів.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 вересня 2014 року (день підвищення відсоткової ставки) складала 10 345,00 грн.

Отже розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає: 3 591,61 грн. (проценти нараховані на поточну заборгованість за кредитом - 3 577,65 грн., та проценти нараховані на прострочену заборгованість за кредитом - 13,96 грн.).

Таким чином за період з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 5 348,61 грн. (1 757,00 грн. + 3591,61 грн.), де 1 757,00 грн. - сума процентів, нарахованих банком за період з 15 жовтня 2011 року по 31 серпня 2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки).

Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 вересня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції на адресу позивача не направлялось ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з документами, про те це процесуальне порушення не є безумовною підставою для скасування рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2019 року суддею Краснолиманського міського суду Донецької області прийнято ухвалу, якою відкрито спрощене позовне провадження (а.с.48).

Відповідно частини 1, 2 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

В матеріалах справи відсутні відомості про направлення відповідачу копію ухвали та позовної заяви з документами, цій довід апеляційної скарги є обґрунтованим.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року судове засідання призначене на 12 квітня 2019 року о 14 годині 40 хвилин без повідомлення сторін (а.с.48).

Відповідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковою), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості по процентам за користування кредитом з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року змінити, в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованість по процентами за користування кредитом за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2017 року відмовити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі - 240,42 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з позивача необхідно стягнути на користь відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі - 2 520,88 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, вищезазначене з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у розмірі - 2 280,46 грн. (2520,88 грн. - 240,42 грн.).

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентами та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за користування кредитом за період з 15 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року в розмірі - 5 348,61 (п`яти тисяч трьохста сорока восьми) гривень 61 копійок.

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість по процентами за користування кредитом за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2017 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі - 2 280,46 (двох тисяч двохста вісімдесяти) гривень 46 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: М.С. Будулуца

О.І. Корчиста