Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Єфремової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Іванченко А.М., повний текст рішення складено 26 лютого 2019 року, по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей та зміну розміру їх стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом до колишнього чоловка - ОСОБА_2 про збільшення аліментів, присуджених з відповідача за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2013 року на їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000грн. щомісячно. Посилалась на те, що з часу присудження судом аліментів змінилися обставини, матеріальне становище відповідача значно покращилося, тобто він має можливість утримувати дітей у більшому розмірі. Просила змінити розмір аліментів, стягуваних за рішенням суду з розміру 1000грн. щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 4000грн. щомісячно і до повноліття дітей.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: змінено розмір присуджених аліментів; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у розмірі 2027грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи утримання з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим відкликано виконавчий лист за попереднім рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату, час і місце судового засідання позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000грн. щомісячно, починаючи стягнення з 11.07.2013 року і до повноліття дітей. Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 29.09.2010 року, серії НОМЕР_2 від 18.04.2012 року, батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є сторони по справі (а.с. 4-7).

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.11.2014 року (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживають разом із матірю (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) з 17.02.2018р . перебуває у другому шлюбі із ОСОБА_12 (а.с. 10). Відповідач ОСОБА_2 перебуває з 04.02.2017р. у другому шлюбі із ОСОБА_13 , від якого має неповнолітню дитину - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64-65).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався ст. ст. 182-184, 192 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» та виходив з того, що врахував сімейний стан платника аліментів, у якого від другого шлюбу у 2017 році народилася третя дитина - ОСОБА_15 . Разом з тим, суд керувався положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, що регламентують гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01 січня 2019 прожитковий мінімум для дітей віком вiд 6 дo 18 рокiв становить 2027грн.) і вважав за необхідне забезпечити судовим рішенням цей рівень з підвищенням присудженого розміру аліментів на двох дітей до 2027 гривень щомісячно.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Суд, беручи до уваги зібрані по справі докази, вважав за необхідне збільшити розмір стягуваних на двох дітей аліментів до гранично мінімального гарантованого рівня, унормованого ст. 182 СК України, не вбачаючи обставин, які б свідчили про спроможність платника аліментів здійснювати платежі на утримання двох дітей в заявленому розмірі 4000грн. щомісячно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, позиціям сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон - ст.ст. 182, 192 СК України, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин покращення майнового становища відповідача, що є підставою для часткового задоволення позову і збільшення розміру аліментів до гранично мінімального гарантованого державою рівня.

Вчиняючи перевірку законності і обгрунтованості судового рішення та аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Для вирішення питання про наявність фактичної обставин, за яких розмір утримання може бути збільшений, треба порівняти обставини майнового забезпечення, зокрема відповідача, на чому зосереджено увагу апеляційної скарги, станом на момент прийняття рішення про сплату аліментів від 26.09.2013р. та станом на момент пред`явлення позову у даній справі у грудні 2018 року.

Так, приймаючи рішення 26.09.2013р. Бердянський міськрайонний суд Запорізької області (а.с. 4) врахував зібрані дані матеріали, зокрема, щодо відсутності у відповідача постійного місця роботи та стабільного заробітку.

Станом на день пред`явлення позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів у грудні 2018 року також відсутні відомості про офіційне працевлаштування і стабільний заробіток відповідача. А вжиті в ході апеляційного перегляду заходи до витребування банківських відомостей не призвели до результату, через що були застосовані до порушника заходи процесуального примусу за ст. 148 ЦПК України з накладенням штрафу.

Згідно ст. 12 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, маючи процесуальний обов`язок доводити обставини, на які вона спирається, не зверталась в позасудовому порядку про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю щодо зарахованих коштів на карткових рахунках відповідача, і не здобувала в порядку використання процесуальних можливостей, врегульованих главою 12 ЦПК України, в підтвердження доводів своєї позовної заяви інформацію банку по руху котшів на рахунках відповідача.

Наведена в апеляційній скарзі позивача інформація про зайняття відповідачем підприємницькою діяльностю і отримання ним коштів, достатніх для утримання дітей в більшому розмірі, аніж було присуджено рішенням суду від 26.09.2013р. не знайшла свого підтвердження. Як до суду першої інстанції, так і апеляційному суду позивачем доказів з цього приводу не представлено.

Також, заявлені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач має дохід, який не узгоджується з його витратами залишились не підтвердженими належними, допустимими і достовірними доказами.

Стверджуючи про покращення майнового стану, позивач долучила інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо суб`єкта « ОСОБА_2 », де зареєстровано низку об`єктів нерухомого майна по Україні (м. Дніпропетровськ , м . Кривий Ріг, м . Херсон), в тому числі спільного володіння з іншими особами (а.с. 34-37). Проте, ці відомості надані за пошуком критерію часткового співпадіння, тому не можуть братись як безумовні докази, які до того ж спростовуються наданими відповідачем відомостями територіального органу державної виконавчої служби, яким при накладенні арешту на майно боржника ОСОБА_2 отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким у відповідача відсутнє у власності будь-яке нерухоме майно (а.с. 63).

До того ж, наведені у реєстрі відомості щодо об`єктів нерухомого майна кажуть про їх придбання у 2008р.- червень 2013 роках, тобто до прийняття рішення судом про сплату аліментів 26.09.2013р., через що відсутні підстави для стверджувального висновку, що у відповідача ОСОБА_2 покращився майновий стан внаслідок придбання ним нерухомого майна після ухвалення рішення про стягнення аліментів від 26.09.2013р.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що працює в службі таксі, стабільного заробітку не має. У власності тих об`єктів нерухомості, що відзначені в Інформації з реєстрів нерухомого майна не має.

В підтвердження своїх заперечень щодо зміни сімейного стану, що впливає на загальний майновий стан і спроможність сплачувати аліменти на дітей від першого шлюбу ОСОБА_16 і ОСОБА_4 , відповідачем надано відомості про народження в нього у другому шлюбі ще однієї дитини - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64-65).

Відомостей про погіршення свого майнового стану після прийняття рішення від 26.09.2013р. отримувач аліментів не представила, не вказала і не надала відомостей про дохід її родини, які за даними житлового органу складається з неї, чоловіка і двох дітей (а.с. 10, 24). Надані відомості з місця роботи позивача не містять інформації про отримуваний дохід (а.с. 13).

Та обставина, відзначена в апеляційній скарзі, як ключова, що у позивача змінився матеріальний стан внаслідок народження в неї третьої дитини від другого шлюбу і перебування її, у звязку з цим у відпустці по догляду за дитиною, не може бути покладено тягарем в аліментні зобов`язання відповідача, оскільки не можна покласти обов`язок з утримання народженої у другому шлюбі дитини, батьком якої не є відповідач ОСОБА_2 , і забезпечення тимчасово непрацездатної ОСОБА_1 у зв`язку з її доглядом за цією дитиною. Такий обов`язок згідно зі ст.ст. 84, 180 СК України лежить на особі, яка є батьком цієї дитини, з ким зараз проживає позивач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Плвний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Судді С.А.Попова

О.М.Пономарьова

Т.Б.Ткаченко