ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/876/18
Провадження №2/477/65/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника позивача Гаренко Н.В. (не з`явилась),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до

ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі - Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2010 року в загальній сумі 103979 грн. 64 коп., яка складалася з боргу по кредиту в сумі 5079 грн. 14 коп., боргу по процентам в сумі 89672 грн. 90 коп., боргу із пені та комісії в сумі

3800 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина та 4927 грн. 60 коп. процентна складова.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 13 квітня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» з оформленням пластикової кредитної картки. Відповідно до укладеного договору позивач надав їй кредит в сумі 2000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак позичальник не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі.

Як вбачається з листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, позивач з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням. Отже не тягне правонаступництва.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, та заперечували проти його задоволення, мотивуючи це тим, що строк дії кредитної картки становив один рік, а в такому випадку строк погашення заборгованості за кредитом настав 13 квітня 2011 року, а позивач же звернувся до суду з позовом 02 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, згідно зі ст. 546 та ст. 549 ЦК України зобов`язання може бути забезпечене неустойкою (штрафом, пенею), тобто у разі порушення боржником зобов`язання він повинен передати кредиторові певну грошову суму або інше майно.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі (ст.ст. 551, 552 ЦК України).

Відповідно до матеріалів справи 13 квітня 2010 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «Приватбанк», за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з даним договором до його укладання і погодився з його умовами.

Згідно з укладеним таким чином договором відповідач отримав кредитну карту на час оформлення якої за користування кредитом повинен був сплачувати відсотки за базовою ставкою 30,00 % на рік на залишок заборгованості.

Відповідно Правил передбачено порядок нарахування та оплати процентів та порядок погашення боргових зобов`язань. Зокрема, за користування Кредитом Банк нараховує процент в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів у році.

Відповідно до Умов та Правил позичальник зобов`язується погасити заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, що передбачені Договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Банком заявлено вимогу про стягнення боргу в загальній сумі 103979 грн. 64 коп., який утворився в наслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині вчасного погашення богу. Цей борг складається з наступного: боргу по кредиту в сумі 5079 грн. 14 коп., боргу по процентам в сумі 89672 грн. 90 коп., боргу із пені та комісії в сумі

3800 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина та 4927 грн. 60 коп. процентна складова.

На спростування цієї заборгованості відповідачем доказів не надано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового суду України у справі № 6-757цс/1 від 1 липня 2015 року, у справі № 6-16/15 від 11 березня 2015 року, які є обов`язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог, які пред`явлені до нього.

Як вбачається із матеріалів справи з даним позовом Банк звернувся до суду 02 травня 2018 року, хоча строк дії кредитного договору сплив 13 квітня 2011 року, в той час як загальний трирічний строк позовної давності, так спеціальний строк позовної давності, на момент подання позову сплив.

Дані про те, що відповідачу потім переоформлялася кредитна картка суд не вважає достовірними, оскільки на фото із ним, на яких зафіксовано тримання ним картки відсутнє чітке зображення номеру карток.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України Про судовий збір у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу в сумі 103979, 64 грн., - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня винесення повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 02 травня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко