Справа № 473/1726/19
РІШЕННЯ

іменем України

"23" травня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2004 року вона набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрована та мешкає за цією ж адресою.

В будинку, крім неї, також зареєстровані її сини - відповідачі по справі, які понад встановлений законом строк за місцем реєстрації без поважних причин не проживають та не знялися з реєстрації з місця попереднього проживання, чим створюють власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги визнав повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої відповідача ОСОБА_3 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2287, позивач набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрована та мешкає за цією ж адресою.

В будинку, крім ОСОБА_1 , також зареєстровані її сини - відповідачі по справі, проте з 2007 року ОСОБА_3 та з 2011 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації без поважних причин не проживають та не знялися з реєстрації з місця попереднього проживання, чим створюють власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю (а.с. 23-25, 42, 44).

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.

Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як раніше встановлено судом, відповідачі за місцем реєстрації не проживають понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин їх не проживання в будинку, зокрема створення їм будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.

За такого, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь державного бюджету також підлягають стягненню по 768,40 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагул, Молдова судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Скопієвка Добровеличковського району Кіровоградської області судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв