П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Київ

Справа №754/12811/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Кравець В.А., Іванової І.В.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач ОСОБА_1

відповідач Державна виконавча служба м. Київ головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі державного виконавця Заяць Ольги Вікторівни

третя особа ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Панченко О.М. 20 липня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 27 липня 2018 року в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі державного виконавця Заяць Ольги Вікторівни, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення розміру заборгованості по аліментам і звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/12811/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/10264/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління в м. Києві в особі державного виконавця Заяць О. В. (далі - Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУ в місті Києві), третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення розміру заборгованості за аліментами і звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позовна заява мотивована тим, що з 04 червня 2011 року ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме з 06 квітня 2012 року.

02 жовтня 2015 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 13 червня 2012 року на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року.

Відповідно до розрахунку, здійсненого державним виконавцем, станом

на 09 грудня 2015 року у позивача утворилась заборгованість за аліментами у розмірі 21 255,53 грн.

16 грудня 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено.

Постановою державного виконавця від 30 грудня 2015 року вдруге відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, виданого 13 червня 2012 року на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року.

Посилаючись на те, що при здійсненні розрахунку заборгованості державний виконавець повинен був керуватися частиною дев`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 , з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, просив суд встановити розмір заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа, виданого 13 червня 2012 року Броварським міськрайонним судом Київської області, у розмірі 3 276,93 грн. за період жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа ОСОБА_4 і відкриття виконавчого провадження державним виконавцем; звільнити його від стягнення залишку заборгованості в розмірі 21 255,53 грн., нарахованого державним виконавцем згідно з розрахунком від 09 грудня 2015 року за період з 14 листопада 2013 року по вересень

2015 року внаслідок не пред`явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання ОСОБА_4 , на користь якої присуджено аліменти.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено заборгованість ОСОБА_1 за аліментам, які стягуються на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа № 2/1007/1668/12, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області від 13 червня 2012 року, в розмірі 3 276,93 грн. за жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа ОСОБА_4 - 03 серпня 2015 року і відкриття провадження державним виконавцем.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати залишку заборгованості за аліментами

в розмірі 21255,53 грн., нарахованої державним виконавцем згідно з розрахунком заборгованості від 09 грудня 2015 року за період з 14 листопада 2013 року по вересень 2015 року внаслідок непред`явленння без поважних причин виконавчого листа до виконання стягувачем ОСОБА_4 на користь якої присуджено аліменти.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на її думку, суд розглядаючи спір про визначення розміру заборгованості за виконавчим листом, повинен був витребувати від виконавця довідку про розмір заборгованості на день розгляду справи і визначити її загальний розмір на дату ухвалення рішення, а не встановлювати заборгованість по аліментам станом на грудень 2015 року згідно довідки державного виконавця від 09 грудня 2015 року. Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач добровільно виконав рішення суду про аліменти є неправдивим і не підтверджується жодними доказами. Крім того зазначає, що позов про визначення заборгованості повинен був бути пред`явлений до неї, а не до державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року є законним і обґрунтованим у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року Касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки розгляд справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 червня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме з 06 квітня 2012 року .

Вказане рішення набрало законної сили, в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

13 червня 2012 року на виконання вказаного рішення суду Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 02 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 13 червня 2012 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області. Також державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості за аліментами, яка станом на 01 жовтня 2015 року склала 20 866,84 грн.

Постановою державного виконавця від 12 жовтня 2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості за аліментами

від 09 грудня 2015 року, складеної ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві, станом на 01 грудня 2015 року розмір заборгованості склав 21 255,53 грн.

Постановою державного виконавця від 16 грудня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

30 грудня 2015 року державним виконавцем ВДВС Броварського МРУЮ Київської області вдруге винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа від 13 червня 2012 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, нараховуючи заборгованість за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року державним виконавцем було залишено поза увагою те, що виконавчий лист не перебував на виконанні в цей час, а розрахунок заборгованості в даний період був проведений державним виконавцем лише на підставі заяви стягувача. Тому, на підставі частини третьої статті 197 СК України суд вважав за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла до пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, з такими висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, складеного державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 09 грудня 2015 року станом на 01 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів склала 21 255,53 грн.

Зазначений розрахунок є чинним.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на момент набрання рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року законної сили) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року)

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме з 06 квітня 2012 року .

Вказане рішення набрало законної сили.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що законних підстав для звільнення як від обов`язку утримувати дитину, так і від сплати залишку заборгованості за аліментами позивач не зазначив та відповідних доказів не надав.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти та як один з батьків несе обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, вказане рішення та визначений розмір заборгованості не оскаржував, однак доказів на підтвердження добровільної їх сплати не надав.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що він проживав із колишньою дружиною та дитиною, віддавав дружині усю заробітну плату, оскільки вчинення вказаних дій не знімає з батька обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина.

Суд першої інстанції не врахував, що частина третя статті 197 СК України, на підставі якої суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від сплати залишку заборгованості за період з 14 листопада 2013 року по вересень 2015 року, була виключена на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності 02 жовтня 2016 року, разом з тим, з позовом ОСОБА_1 звернуся 19 жовтня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що, звертаючись з позовною вимогою про звільнення від сплати залишку заборгованості за аліментами на підставі частини третьої статті 197 СК України, вказана норма права втратила чинність та не передбачала такого права.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції в м. Києві в особі державного виконавця Заяць Ольги Вікторівни, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення розміру заборгованості по аліментам і звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: В.А. Кравець

І.В.Іванова