КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Виниченко Л.М., постановлену в м. Київ 24 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача правонаступником.

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача правонаступником.

Заяву мотивовано тим, що 24 грудня 2014 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив у справі № 2030/14 рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в розмірі 365052,53 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 4050,53 грн. 31 липня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання цього рішення.

24 січня 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк» уклало з ТОВ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» договір факторингу, відповідно до якого на користь останнього відступлено право грошової вимоги за договором кредиту від 23 травня 2008 року, укладеним між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 У свою чергу, ТОВ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» уклало 24 січня 2019 року договір про відступлення права вимоги з ОСОБА_2, згідно з яким перше відступило останньому права вимоги кредитора за договором кредиту, в тому числі й за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання цього рішення.

Уточнивши вимоги, просив замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на ОСОБА_2 у виконавчому листі (дублікаті) № 755/14040/15-ц, виданому 03 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості по договору кредиту в розмірі 365052,53 грн. та третейського збору у розмірі 4050,53 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони стягувача задоволено частково. Замінено сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на ОСОБА_2 у виконавчому листі № 755/14040/15-ц, виданому Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору кредиту в сумі 365052,53 грн. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Боржник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну стягувача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що при постановленні ухвали судом не взято до уваги рішення Великої Палати Верховного Суду по справі № 465/646/11, в якому зазначено, що у зв'язку із заміною кредитора в зобов'язанні саме зобов'язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора. Ст. 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, такими є банк або інша фінансова установа, і цей перелік є вичерпним. Фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, що є підставою для оскарження зазначеної ухвали.

Від заявника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував, що у даному випадку звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження було реалізацією його права вимоги до ОСОБА_1 виконати зобов'язання, яке виникло на підставі ч. 5 ст. 11 ЦК України з рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року та ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року про видачу виконавчого листа на підставі зазначеного рішення третейського суду, що приймалось тоді, коли кредитором у зобов'язанні ще був банк. Тобто у даному випадку посилання скаржника на постанову ВеликоїПалати Верховного Суду є недоречним, оскільки у іншій справі йде мова про висування вимог позивачем з метою реалізації його права вимоги до боржника виконати зобов'язання, яке виникло на підставі не ч. 5 ст. 11 ЦК України, як у випадку з ОСОБА_2, а п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України з кредитного договору, що не стосується правовідносин, що мають місце при розгляді даної справи про заміну сторони виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду. видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року по справі № 2030/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в розмірі 365052,53 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 4050,53 грн. (а. с. 20).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2019 року задоволено заяву АТ «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа. Видано дублікат виконавчого документа № 755/14040/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 07 серпня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в розмірі 365052,53 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 4050,53 грн. в частині боржника ОСОБА_1 (а. с. 51 - 53, 74).

24 січня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» укладено договір факторингу (а. с. 75), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 44.29-48-678/А від 23 травня 2008 року, що укладений між АКІБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 (основний договір). За основним договором передаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 17424,39 долари США, що еквівалентно 482720,30 грн.; право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору в сумі 14240,66 доларів США, що еквівалентно 394519,16 грн., право вимоги сплати нарахованої, але не сплаченої пені в розмірі 1261485,07 грн.

Згідно п. п. 1.3, 1.4 договору факторингу, права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору після отримання грошових коштів від фактора. В день підписання цього договору до фактора переходять також права за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов'язань боржника за основним договором.

24 січня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення права вимоги № 24/01/19ВП (а. с. 78), за умовами якого кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги кредитора за: кредитним договором № 44.29-48-678/А від 23 травня 2008 року зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами про внесення змін та доповненнями до них тощо, що є його невід'ємною частиною, що укладений між АКІБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1, права вимоги за яким належать кредитору на підставі договору факторингу від 24 січня 2019 року, укладеного між кредитором та АТ «Укрсоцбанк»; договором застави майна та договором поруки.

Згідно п. 1.2 договору, право вимоги за кредитним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором, право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу яких настав на дату укладання цього договору; право вимоги суми нарахованих штрафів, пені, неустойки тощо.

Згідно п. 1.4 договору, новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитним договором та одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх без виключення зобов'язань за кредитним договором, які існували та існують на момент укладення цього договору.

Згідно п. 1.5 договору, в силу цього договору кредитор відступає новому кредитору також права вимоги за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами) щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами) щодо звернення стягнення на предмет застави/поруки, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі: за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості по кредиту в сумі 365052,53 грн., а також третейського збору у сумі 4050,43 грн., за виконавчим листом № 755/14040/2015-ц від 07 серпня 2015 року, виданим Дніпровським районним судом м. Києва про примусове стягнення з боржника 406341,37 грн., що знаходиться на примусовому виконанні у Голосіївському районному ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, виконавче провадження № 48850331, за виконавчим листом № 755/14040/2015-ц від 07 серпня 2015 року, виданим Дніпровським районним судом м. Києва про примусове стягнення з поручителя 406341,37 грн.

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна відступлення права вимоги за цим договором становить 204466,73 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, яка була врахована судом першої інстанції, та у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року №6-1355/10.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що заява ОСОБА_2 про заміну сторони стягувача правонаступником у виконавчому листі № 755/14040/15-ц про стягнення заборгованості по договору кредиту в сумі 365052,53 грн. знайшла своє підтвердження під час розгляду справи і підлягає задоволенню.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги із посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі № 465/646/11, яка, на думку скаржника, не була врахована судом першої інстанції, апеляційний суд виходить із наступного.

Дійсно, у справі № 465/646/11, яка переглядалася Верховним Судом, і за результатами розгляду якої прийнято постанову від 31 жовтня 2018 року, оскаржувалось рішення щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, і суд касаційної інстанції встановив, що згідно умов договору про відступлення права вимоги, укладеного кредитною спілкою з фізичними особами, новим кредиторам (фізичні особи) передано право вимагати від боржників виконання зобов'язань даного договору в межах певних сум заборгованості. Велика Палата дійшла висновку, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб'єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Таким чином, у справі, на яку посилається скаржник, фізичні особи вимагали стягнення заборгованості по кредитному зобов'язанню, яке виникло на підставі договору, і для якого, як вказано Верховним Судом, характерним є спеціальний суб'єкт.

Звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, ОСОБА_2 просив замінити кредитора у зобов'язанні, яке було передано йому в межах договору відступлення права вимоги як складова частина кредитного зобов'язання, і яке виникло на підставі рішення суду, а саме - із рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року по справі № 2030/14, на виконання якого Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/14040/15-ц.

Зобов'язання, які виникають із рішень суду, виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», не вимагають від учасників виконавчого провадження наявності права надання фінансових послуг, а тому можуть бути відступлені в порядку ст. 512 ЦК України в тому числі на користь фізичної особи.

Судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 24 січня 2019 року, за умовами якого до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за судовими рішеннями про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, яке є складовою частиною вимоги за кредитним договором, а отже у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні.

При цьому апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року по справі № 2030/14 про солідарне стягнення заборгованості по договору кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року прізвище боржника ОСОБА_1 помилково зазначено як «ОСОБА_1», що є очевидною опискою, яка може бути виправлена шляхом постановлення судом першої інстанції ухвали про виправлення описки в порядку ст. 269 ЦПК України і не є підставою для скасування правильної по суті ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.