Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/202/19

номер провадження 2/695/632/19

06 червня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л. В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на житло є власницею квартири АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у вказаній квартирі не проживають тривалий час, нею не користуються, особисті речі у вказаній квартирі не тримають.

Той факт, що відповідачі зареєстровані у квартирі позивача, хоча нею не користуються створює позивачеві незручності та заважає повноцінно користуватися своєю власністю, а тому позивач наполягає, що порушується його право на вільне та повноцінне володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном, та відповідно обмежуються можливості стосовно належного оформлення соціальної допомоги з боку держави, а тому позивач звернулася до суду із відповідною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим приміщенням.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 04.03.2019 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачам в установленому порядку, останнім був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направили.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1995 року квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином судом із вказаного вище свідоцтва про право власності на житло вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаної вище квартири.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаної вище квартири та зареєстрований у ній, що стверджується повідомленням Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 01.02.2019 року за №50/02-34.

Таким чином, оскільки майно є спільним сумісним майном, відповідач ОСОБА_2 , як співвласник (а не член сім`ї власника) не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням незалежно від періоду відсутності, оскільки таким чином будуть порушені майнові права останнього, що є недопустимим.

Позивачем доказів належності вказаної квартири тільки їй суду не надано, таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволення не підлягають.

Разом із тим, відповідно до довідки, виданої виконкомом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області №51/02-34 від 01.02.2019 року, ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 .

При вирішенні вказаної справи суд бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Із довідок, які видані виконкомом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за №302 від 05.03.2018 року та №303 від 05.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі позивача, однак в ній не проживає з 2016 року. Вказана обставина стверджується також актом обстеження проживання сім`ї ОСОБА_1 від 12.02.2018 року за №213.

Факт непроживання ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації із 2016 року стверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які додані до матеріалів справи.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи містять достатньо доказів відповідно до яких судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не проживає з 2016 року, підстави для сумнівів у достовірності вказаних доказів відсутні.

Таким чином суд, враховуючи наведені вище обставини вважає, що позивачем надано достатньо доказів відсутності ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять. Фактів наявності у ОСОБА_3 прав на вказану квартиру судом не встановлено та самим відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами статей ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача та фактично із ним не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільного розпорядження нею, а тому суд вважає що позов до ОСОБА_3 про визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 10, 141, ст., ст. 264, 265, 274, ЦПК України, ст., ст. 391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.