Провадження № 2/522/788/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , третя особабез самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача у 2017 році звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа (без самостійних вимог на стороні Відповідача) ОСОБА_2 , третя особа (без самостійних вимог на стороні Відповідача) Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 156-559 ДОУ 1 Н від 01 березня 2006 року в розмірі 223713,38 (двісті двадцять три тисячі сімсот тринадцять швейцарських франків 38 сантимів) швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 156-559 ДОУ 1 Н від 01 березня 2006 року, а саме на квартиру, що складається із семи житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 169,4 кв.м., житловою площею 113,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, та належить на праві власності ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу номер 5473 від 11 жовтня 2017 року; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, на рівні, не нижчому ніж звичайні ціни на цей вид майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/неналежним експертом.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подав заяву, в якій просив слухати справу за відсутністю позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також, надані заперечення на позов, відповідно до яких, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» Ткаченко Б.Р. у судовому засіданні надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про час, місце та дату судового засідання сповіщена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, письмових клопотань не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивачу в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2016 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 156-559 ДОУ 1 Н, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 203 000 Швейцарських франків.

01.03.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2

17 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 174000,00 доларів США (878700,00 грн.) зі сплатою процентів за користування кредитом строком до 10 березня 2018 року.

Того ж дня, 17.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. (ВЕК № 086092), за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, квартиру, заставна вартість якої за домовленістю сторін складала на момент підписання іпотечного договору 2 261 895,00 гривень; нотаріусом встановлено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 .

У вересні 2008 року на підставі внесених змін до Статуту АКІБ «УкрСиббанк» нове найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

24 грудня 2010 року Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалив рішення щодо задоволення позовних вимог АКІБ «УкрСиббанк» та стягнув з ОСОБА_2 на користь банку загальну заборгованість: за кредитним договором № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року (сума кредиту - 203000,00 швейцарських франків) та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року (сума кредиту - 174000,00 доларів США (878700 грн.) у сумі 2940535,58 гривень.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № 1 (Договір факторингу).

Згідно з вищезазначеним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало у власність, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на себе Права Вимоги (№ 2357 У Додатку № 1) на підставі Первинних договорів (кредитним договором № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року).

Це також підтверджується підписаним Договором про відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. між тими самими сторонами.

Таким чином, до ТОВ «Кей-Колект» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до Кирхан Валентини Володимирівни за договорами № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року з моменту підписання Договору факторингу № 1 від 12.12.2011р. та Договору про відступлення прав вимоги.

29 вересня 2017 року ТОВ «Кей-Колект», в особі представника Омельченко Алли Ігорівни, діючої за нотаріальною довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 19.09.2017 року, зареєстрованої в реєстрі за № 20116, як Продавець , підписало з ОСОБА_1 , як Покупцем, Попередній договір про зобов`язання Продавця продати, а Покупця купити квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , квартира 3, за 2376000,00 гривень (нотаріальний бланк НМЕ 440336).

Відповідно до п. 6 Договору, Продавець свідчив, що вказана нерухомість на момент відчуження боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена, раніше нікому другому не продана, не подарована, не заставлена, в оренду та найм не здана, заборона та арешт на неї не накладено, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не внесена, прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України не має, обов`язками щодо третіх осіб Продавець не зв`язаний, а також що вказаний правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Вищевказаний попередній договір був підписаний у присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та нею були перевірені всі права сторін щодо правомочності виконання умов договору.

Пунктом 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону України № 3480-IV від 23.02.2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки) (надалі - ЗУ «Про іпотеку») визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В силу ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

В силу ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

«У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 33 названого вище Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положенням статті 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання

Статтею 572 ЦК України від 16 січня 2003 року передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Пунктом 2 ст. 589 ЦК України передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

24 грудня 2010 року Овідіопольський районний суд Одеської області виніс рішення щодо задоволення позовних вимог АКІБ «УкрСиббанк» та стягнув з ОСОБА_2 на користь банку загальну заборгованість: за кредитним договором № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року (сума кредиту - 203000,00 швейцарських франків) та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року (сума кредиту - 174000,00 доларів США (878700 грн.) у сумі 2940535,58 гривень.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року, були задоволені.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № 1 (Договір факторингу).

Згідно з вищезазначеним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало у власність, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на себе Права Вимоги (№ 2357 У Додатку № 1) на підставі Первинних договорів (кредитним договором № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року).

Це також підтверджується підписаним Договором про відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. між тими самими сторонами.

Таким чином, до ТОВ «Кей-Колект» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до Кирхан Валентини Володимирівни за договорами № 156-559ДОУ 1 Н 0) від 01.03.2006 року та договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.04.2007 року з моменту підписання Договору факторингу № 1 від 12.12.2011р. та Договору про відступлення прав вимоги (ст. 3 Позовної заяви).

Так, відповідно до наданого Договору купівлі-продажу кредитного портфелю № 1 (Договір факторингу) від 12 грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» передав право власності ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки відповідно но вимог ЗУ «Про іпотеку» про що сам й наводить на 2 листі позовної заяви, тим самим підтверджуючи факт переходу права власності та права вимоги нового власника майна - ТОВ «Кей-Колект» на здійснення новим власником будь-яких дій, пов`язаних з набутою власністю за адресою: АДРЕСА_5 а саме за ТОВ «Кей-Колект».

Вищевказані обставини підтверджуються Листом за підписом Голови правління АТ «Укрсиббанк» за № 12-22/26983 від 15.12.2011 року щодо повідомлення про відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 0 від 17.04.2007р. та передачі такої вимоги та всіх документів відповідно до угоди ТОВ «Кей-Колект».

Листом від 12.05.2016р. за № 378, завіреним Приватним нотаріусом Щелковим Денисом Михайловичем, ОСОБА_2 . була повідомлена про вимоги сплатити суму боргу на реквізити ТОВ «Кей-Колект».

Листом вих. № 30-1/45913 від 18.08.2016 року, ПАТ «УкрСиббанк» повідомлявТОВ «Кей-Колект» щодо відступлення прав вимоги за договором іпотеки, підписаним ним з ОСОБА_2 ; виникнення прав у ТОВ «Кей-Колект», як нового іпотекодержателя щодо вимог до ОСОБА_2 погасити борг; відсутності будь-яких прав та дії щодо іпотечного майна за відступленими кредитами ПАТ «УкрСиббанк» змоменту виникнення прав власності на право вимоги ТОВ «Кей-Колект», як нового кредитора.

Повідомленням № 11-6330-732371 від 10.01.2017р. про анулювання боргу ТОВ «Кей-Колект» повідомив ОСОБА_2 про анулювання (прощення) кредитної заборгованостіза Кредитним договором № 0 від 17.04.2007р.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

На підставі документів, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до Відповідача за Кредитним договором 17.04.2007 року.

Здійснюючи свої права, як новий власник квартири АДРЕСА_5 , та яка є предметом іпотеки, саме новий власник (ТОВ «Кей-Колект») задовольняючи свої вимоги щодо погашення боргу з ОСОБА_2 як боржника за договірними обов`язками, та відповідно до ЗУ «Про іпотеку» реалізував це заставлене майно покупцю, надав можливість ОСОБА_2 викупити його. Отримавши нотаріально посвідчену відмову від першочергового права на купівлю, новий власник заставного майна - ТОВ «Кей-Колект» за договором купівлі-продажу передав майно новому власнику - ОСОБА_1 , як добросовісному набувачу права.

Для реалізації свого права власності на майно, 29 вересня 2017 року ТОВ «Кей-Колект» підписав з ОСОБА_1 нотаріально засвідчений Попередній договір (зареєстровано у реєстрі за № 5272 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А) щодо наміру Власника майна на продаж квартири АДРЕСА_5 за узгодженою ціною не пізніше 11 жовтня 20178 року.

У вищевказану дату був підписаний Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 01).

За умовами вищевказаного Договору Власник квартири (ТОВ «Кей-Колект») на умовах, узгоджених з Покупцем ( ОСОБА_1 ) передав у власність добросовісному набувачу права - квартиру АДРЕСА_5 що знайшло своє підтвердження у документах, які були надані до суду Відповідачем.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього

При розгляді документів суд приходить до того, що у вищевказаному правочині саме власник - ТОВ «Кей-Колект» мав право власності на об`єкт нерухомості на момент продажу вищевказаної квартири; реалізував своє право власності та здійснив продаж свого майна на підставі Договору купівлі-продажу.

Взаємовідносини між банками, колекторськими фірмами, у тому числі ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк», осіб, що набували права власності на майно з вищевказаними товариствами, неодноразово розглядалися судами та були винесені рішення відповідно до законодавства.

Разом із тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, як встановлено судом і вказане підтверджується належними та достатніми доказами того, що квартира АДРЕСА_5 на момент укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, не перебувала під будь-яким обтяженням, у тому числі відсутні відомості про державну реєстрацію іпотеки».

Також рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/10042/14-ц було зазначено: «За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно п.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону».

Рішенням Дніпропетровського Обласного Адміністративного суду по справі № 804/2857/18 від 10.08.2018 р. підкреслюється, що «у статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доказів наявності у цивільно-правового договору ознак нікчемних правочинів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом даного договору недійсним».

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ст. 263 ЦПК України говорить про те, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» є не обґрунтованими, не підтвердженими відповідними документами та доказами та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15,16, 50, 525, 526 ЦК України, ст. 33, 35, 37-39 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

21.05.19