Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 344/10381/15-ц

провадження № 61-19273св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Горблянського Я. Д., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IFU0G100000346, за умовами якого позичальник отримав кредит для придбання квартири розмірі 34 400 доларів США на строк до 26 квітня 2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

25 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346, у зв`язку з чим станом на 09 червня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 50 425,19 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 36 751,50 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 892,72 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 264,52 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 4 516,45 доларів США.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену кредитну заборгованість.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним зустрічним позовом, посилаючись на те, що банком на порушенням норм ЦК України йому було надано кредитні кошти в іноземній валюті. Банк не мав права видавати йому кредит в іноземній валюті, оскільки у нього відсутня індивідуальна і генеральна ліцензія Національного банку України на здійснення валютних операцій. Умови кредитного договору є несправедливими, а при його укладенні були порушені права споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 та додаткову угоду від 25 жовтня 2013 року, укладені між ним та банком.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року у складі судді Татарінової О. А. первісний позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 в розмірі 45 908,74 доларів США, що еквівалентно 1 176 631,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 36 751,50 доларів США, що еквівалентно 941 933,60 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 892,72доларів США, що еквівалентно 202 288,83 грн, заборгованість за комісією за користування кредитом - 1 264,52 доларів США, що еквівалентно 32 409,39 грн та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 115 755,71 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 свідомо звернувся до банку з метою укладення кредитного договору, своїм підписом у договорі підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. На час укладення Кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним Кредитного договору, тому відсутні і підстави для визнання недійсною додаткової угоди до Кредитного договору, як його невід`ємної частини.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, апеляційний суд виходив з того, що зобов`язання боржника не випливають із кредитного договору від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346, а з інших кредитних договорів позовні вимоги не заявлені. Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346, а не за кредитними договорами від 26 квітня 2007 року № IFU0G200000346 (як початковий внесок) та від 26 квітня 2007 року № IFU0GК00000346 (як основний внесок), за якими він отримував кредитні кошти на умовах повернення. Банком нараховано відсотки за користування коштами не за ставкою фактично укладених договорів, а з 25 жовтня 2013 року тіло кредиту збільшено до 36 603,20 доларів США, коли такий розмір кредиту не видавався.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 грошові кошти за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 та додатковою угодою до нього від 25 жовтня 2013 року не видавалися, тому заявлені вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення. В іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи міститься кредитний договір від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 та додаткова угода до нього від 25 жовтня 2013 року, за якими позичальнику були видані кредитні кошти. ОСОБА_1 виконував умови цього кредитного договору, сплачуючи щомісячні платежі. Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 підтвердив факт укладення між ним та банком кредитного договору № IFU0G100000346, тому відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягає доказуванню.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з меморіальним ордером від 26 квітня 2007 року № 1 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти згідно з кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0GК00000346у розмірі 34 400 доларів США.

За кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G200000346 як кредит за початковий внесок ОСОБА_1 отримав 8 600 доларів США для купівлі квартири, за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0GК00000346 як основний кредит отримав 25 800 доларів США, всього - 34 400 США для купівлі квартири.

Факт отримання коштів в розмірі 34 400 доларів США підтверджено позичальником та представником банку.

25 жовтня 2013 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний Договір від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346:

1. сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 690,42 доларів США, а саме відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 690,42 доларів США;

2. згідно зі статтями 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 690,42 доларів США;

3. вказати та викласти пункти 7.1., 7.4. у відповідності діючого договору позичальника:

7.1. Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 26 квітня 2037 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 36603,20 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,54 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту комісії за дострокове погашення кредиту, відповідно до пункту 3.11 даного Договору.

Апеляційним судом встановлено, що кредитний договір від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 між сторонами не укладався і позичальнику ОСОБА_1 за додатковою угодою до нього від 25 жовтня 2013 року кредитні кошти у розмірі 36 603,20 доларів США не видавалися.

Розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_1 здійснено за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346, а не за кредитними договорами від 26 квітня 2007 року № IFU0G200000346 (як початковий внесок) та від 26 квітня 2007 року № IFU0GК00000346 (як основний кредит), за якими він отримував кредитні кошти на умовах повернення.

Згідно з вказаним розрахунком для позичальника нараховано відсотки за користування коштами не за ставкою фактично укладених договорів, а з 25 жовтня 2013 року тіло кредиту збільшено до 36 603,20 доларів США, коли такий розмір кредиту не видавався.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року справу № 344/10381/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 в розмірі 50 425,19 доларів США.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, встановивши, що зобов`язання боржника не випливають із кредитного договору від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 в розмірі 50 425,19 доларів США, про що зазначив представник банку, а з інших кредитних договорів, якими представник позивача заявлені позовні вимоги не обґрунтував, апеляційний суд дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 26 квітня 2007 року № IFU0G100000346 та додаткової угоди до нього від 25 жовтня 2013 року не оскаржувалося в касаційному порядку, а тому не переглядалося Верховним Судом.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська