Справа № 234/4475/19
Провадження № 2/234/1853/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Сторчай А.Д., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Максюти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську (далі УПФУ у м. Краматорську) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 21778,56 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у м. Краматорську та отримує пенсію за віком, яка для неї є єдиним джерелом до існування. У вересні 2018 року їй припинили виплату пенсії, з огляду на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою (далі ВПО), місце реєстрації якої не підтверджено. Надані відповідачу довідки, що вона не є ВПО до уваги не прийнято, а заяви про поновлення виплати пенсії проігноровані. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року дії УПФУ у м. Краматорську визнані протиправними та зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 пенсію за віком з вересня 2018 року, як місцевому жителю м. Краматорська та виплатити на особистий рахунок, відкритий у « Приватбанку ». Зазначене рішення набрало законної сили 10.01.2019 року, однак на час звернення до суду із даним позовом пенсія не виплачена.

Як зазначила позивач, неправомірними діями відповідача їй завдано значної матеріальної шкоди, оскільки іншого джерела для існування крім пенсії вона не має та була змушена користуватися кредитними картками трьох банківських установ для задоволення власних потреб на харчування, покриття транспортних витрат та інше. Ці обставини підтверджуються виписками «Приватбанку» щодо користування кредитною лінією з лімітом 5000,00 грн., який використано позивачем у повному обсязі з серпня 2018 року та борг перед банком на теперішній час становить 8946,87 грн.. Відповідно до виписки банківської установи «А-банку» щодо користування кредитної лінії з лімітом 5000,00 грн., сума боргу позивача становить 5978,02 грн., а випискою «ПУМБ» про грошові операції здійснені за кредитною лінією з лімітом 2000,00 грн., підтверджується борг позивача перед банком у розмірі 2704,54 грн.. Тобто, матеріальна шкода завдана протиправними діями відповідача внаслідок звернення до банківських установ становить 17629,43 грн., та оскільки через зростання цін та інфляцію реальна шкода значно більша, позивач вважає за необхідне збільшити суму заподіяної матеріальної шкоди на 3000,00 грн., з розрахунку по 500,00 грн. за 6 місяців невиплати пенсії. Крім того, позивач понесла транспортні витрати на суму 155,00 грн., сплатила 100,00 грн. за виписку по руху грошових коштів у «Приватбанку», придбала продуктів на суму 294,68 грн. та ліків на 599,45 грн., у зв`язку з чим остаточна сума матеріальної шкоди становить 21778,56 грн. (17629,43+3000,00+155,00+100,00+294,68+599,45).

Крім того, їй заподіяно і значну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях. Вона втратила спокій та сон з приводу збільшення її боргів через нараховані проценти та весь час вимушена докладати значних зусиль, намагаючись запобігти накладенню штрафних санкцій на суми кредитних боргів. Позивач є людиною похилого віку, через перебування в постійному стресовому стані на протязі 5 місяців стан її здоров`я значно погіршився через коливання артеріального тиску та серцевого розладу, а відсутність коштів позбавляє її можливості придбавати життєве необхідні ліки, у зв`язку з чим суму матеріальної шкоди вона оцінює у розмірі 50000,00 грн., по 10000,00 грн. за кожен місць невиплати пенсії.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що електронна пенсійна справа ОСОБА_1 була запрошена з УПФУ у Борівському районі Харківської області на підставі її особистої заяви та вона з 01.07.2015 року була прийнята на облік в УПФУ у м. Краматорську. Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 зареєструвала шлюб 21.04.2015 року та взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_5 . Разом із заявою на запит пенсійної справи позивач надала копію нового паспорта, згідно якої вона з 11.07.2015 року зареєстрована у м. Краматорську. З травня 2016 року виплата пенсії позивачу здійснювалася через «Приватбанк», виплату якої призупинено з 01.09.2018 року до з`ясування статусу ВПО. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано УПФУ у м. Краматорську поновити та виплатити пенсію за віком з вересня 2018 року, як місцевому жителю Краматорська, на особистий рахунок позивача відкритий у банківській установі «Приватбанк». 05.12.2018 року УПФУ у м. Краматорську подало апеляційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року, а 17.01.2019 року ухвалою апеляційного суду апеляційна скарга повернута. Рішення суду управлінням було виконано у повному обсязі, та 11.03.2019 року позивач отримала 12022,47 грн., тобто ще до звернення із даним позовом до суду. Надані суду докази не підтверджують фактичні витрати на проїзд позивача та заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Крім того, УПФУ у м. Краматорську є неналежним відповідачем, оскільки відповідно до чинного законодавства шкода завдана органами Пенсійного фонду України компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Також, в провадженні Донецького окружного адміністративного суду знаходяться два позови ОСОБА_1 про стягнення з УПФУ у м. Краматорську моральної та матеріальної шкоди у розмірі 10744,00 грн. від 20.12.2018 року та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 49142,63 від 06.03.2019 року. З огляду на зазначене представник відповідача просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у м. Краматорську й отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення виданого УПФУ у м. Краматорську серії НОМЕР_1 від 12.12.2016 року.

Згідно паспорту виданого 17.06.2015 року Краматорським МВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_1 зареєстрована з 11.07.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року визнано протиправними дії УПФУ у м. Краматорську щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком як місцевому жителю м. Краматорська та зобов`язано УПФУ у м. Краматорську поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком з моменту її припинення, а саме з вересня 2018 року, як місцевому жителю м АДРЕСА_2 , на особистий рахунок позивача відкритий у банківській установі «Приватбанк».

Згідно виписки від 05.02.2019 року ПАТ «ПУМБ» по Кредитній картці ОСОБА_1 з лімітом 2000,00 грн., за період з 31.12.2018 року по 30.01.2019 року, її витрати становлять 555,28 грн., а повна заборгованість - 2157,63 грн..

Сума витрат ОСОБА_1 за період з 01.12.2018 року по 05.02.2019 року, згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_4 АТ «А-Банк», з кредитним лімітом 5000,00 грн., становить - 3135,63 грн., сума надходжень - 300,00 грн., комісія - 24,00 грн..

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» від 24.01.2019 року по картці/рахунку НОМЕР_2 за період 01.09.2018 року по 24.01.2019 року, сума витрат ОСОБА_1 становить 8133,97 грн., сума надходжень 3730,00 грн., сума комісій - 132,17 грн..

Згідно протоколу за період 01.09.2018 - 28.02.2019 року, Довідки УПФУ у м. Краматорську від 28.03.2019 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія за період з вересня 2019 року по лютий 2019 року включно у розмірі 9167,04 грн..

Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачка мотивувала неправомірними діями відповідача з приводу припинення виплати їй пенсії з 01.09.2018 року, що вимусило її користуватися кредитними картками трьох банківських установ для задоволення власних потреб, зокрема на харчування та проїзд. Позивач зазначила, що рішення Донецького окружного адміністративного суду набрало законної сили 10.01.2019 року, однак на момент подання позову пенсія їй не виплачена. Внаслідок порушення пенсійних прав їй заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та необхідністю докладати значних зусиль для запобігання накладення штрафних санкцій на кредитні кошти, погіршенні стану її здоров`я, відсутністю коштів на лікування, чим у сукупності їй завдано моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., як на її думку по 10000,00 грн. за кожний місяць невиплати пенсії.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (в редакції від 24.10.2003) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відшкодування шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю, підставою якої є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність, хоча б одного з цих елементів, виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем, внаслідок припинення пенсійних виплат з 01.09.2018 року по лютий 2019 року, як матеріальної шкоди, яка полягає на думку позивача в користуванні нею кредитними коштами банків, так і моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року визнано дії УПФУ у м. Краматорську протиправними, однак будь-яких інших обставин, зокрема щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача не встановлено. На виконання рішення суду УПФУ у м. Краматорську, ще до звернення позивачки з даним позовом до суду 14.03.2019 року, було здійснено виплату заборгованості по пенсії починаючи з вересня 2018 року та поточний місяць.

Тобто виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2019 року УПФУ у м. Краматорську не було тривалим.

Так само, позивачка жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., надавши суду тільки довідку від 11.02.2019 року про звернення до невропатолога та консультаційний висновок кардіолога від 14.02.2019 року із призначеним курсом лікування, хоча позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір моральної шкоди в кожному окремому випадку.

Крім того, вищенаведеною статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою.

Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів..

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну , про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, з огляду на вищезазначене шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Позивачем ОСОБА_1 у цій справі не пред`являвся позов до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, що також є підставою для відмови у задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 137, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську (, місце знаходження: м. Краматорськ, вул. Поштова, 5), про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2019 року.

Суддя В. О. Заборський