Справа № 463/2762/19
Провадження № 2/463/1130/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючогосудді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Козак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 842, виданої 01.04.2019 року ЛКП «Управитель» у даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 Відповідач, будучи зареєстрований за вказаною адресою, на даний час не проживає у квартирі без поважних причин протягом останнього року, що підтверджується актом про фактичне проживання. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі впливає на нарахування житлово-комунальних послуг, які фактично не надаються, однак обліковуються. Крім цього, факт реєстрації ОСОБА_2 у квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, яке належить їй на праві приватної власності. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, оскільки у зв`язку із відсутністю відповідача понад рік, такий втратив право користування цим жилим приміщенням.

Справа поступила до суду 08.04.2019 року.

Ухвалою судді від 09.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання 05 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзив на позов не подав. Скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.06.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.3), квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 842, виданої 01.04.2019 року ЛКП «Управитель», у квартирі АДРЕСА_2 , зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач, вважаючи порушеним право на користування та розпоряджання своїм майном, просить позбавити відповідача права користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку відповідача, оскільки ОСОБА_2 відсутній у даній квартирі протягом строку під час якого зберігається за ним займане житлове приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до закріплених конституційних гарантій на житло у ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Одночасно, статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.3-4).

Як вбачається з акту про фактичне проживання від 22 квітня 2019 року, складеного працівниками ЛКП «Управитель» (а.с.25), відповідач ОСОБА_2 , 1990 року народження у квартирі АДРЕСА_2 не проживає.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 скерував на адресу суду заяву про визнання позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 766/817/17 висловився про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З врахуванням того, що судом встановлено факт відсутності відповідача за вказаною адресою більше одного року, а також визнання позову відповідачем, тому суд вважає підставною позовну вимогу позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, у зв`язку з чим її слід задовольнити.

В частині вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача, така задоволенню не підлягає, оскільки суд не уповноважений здійснювати облік реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Вказане рішення суду є підставою для Личаківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області для зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя Р.Р.Грицко