КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/8609/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій безпідставними, стягнення безпідставно списаних коштів,

В С Т А Н О В И В :

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просилавизнати дії щодо списання коштів з її карткового рахунку VISA № НОМЕР_1 безпідставними,

стягнути з відповідача на її користь безпідставно списані грошові кошти в розмірі 4 350 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 грудня 2014 року та 16 січня 2015 року з названого карткового рахунку було списано кошти, а в подальшому позивачем направлені листи в яких вона повідомила про незгоду щодо списання даних коштів.

Однак, відповідачем було безпідставно,на думку позивача, відмовлено в задоволенні її вимог.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що положеннями закону і умовами договору прямо передбачено право кредитора на списання грошових коштів з рахунку боржника за наявності кредитної заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність порушення закону з боку відповідача при списанні коштів позивача з його карткового рахунку, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки мало місце саме договірне списання коштів, при цьому, наявність відповідного рішення суду про списання цих коштів або про їх стягнення з боржника на користь кредитора не передбачено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухвалені.

Просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 01 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 6, 105-107 ).

Ця заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено у заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

09 грудня 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 були зараховані кошти у розмірі 3 570 грн. та того ж дня відбулось автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості за карткою позивача за НОМЕР_5 в розмірі 2 979,73 грн., за карткою НОМЕР_4 в розмірі 590,27 грн. ( а.с. 103 ).

16 січня 2015 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 були зараховані кошти у розмірі 780 грн. та того ж дня відбулось автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості за карткою позивача за НОМЕР_4 в розмірі 0,1 грн., за карткою НОМЕР_5 в розмірі - 779,99 грн. ( там же ).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до п. 1.3.2.11. умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта для погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта в зв`язку з невиконанням зобов`язань перед банком.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до положень ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження того, що карткові рахунки № НОМЕР_4, НОМЕР_5 закритті раніше, відсутня заборгованість по них на момент списання спірних грошових коштів чи те, що кредитні договори на підставі яких вони були відкритті визнанні судом недійсні, або в силу закону є нікчемними.

Окрім цього, банком на спростування заявлених вимог надано розрахунок заборгованості за договором №SAMDN6746 від 06 лютого 2008 року станом на 30 квітня 20018 року, з якого вбачається, що банком зараховані списані кошти, зокрема, 09 грудня 2014 року - 2 979,73 грн., та 16 січня 2015 року - 779,99 грн. ( а.с. 38-42 ).

Таким чином, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, обґрунтовано дійшов до висновкупро те, що положеннями закону і умовами договору прямо передбачено право кредитора на списання грошових коштів з рахунку боржника за наявності кредитної заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 627-629, 638, 1066, 1068, 1071 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 257, 261, 1055, 1071 ЦК України, ст.ст. 76-77, 81, 178 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що судом першої інстанції не враховано, що факт існування договору №SAMDN6746 та заборгованості за ним відповідачем не підтверджено, наданий рахунок заборгованості складений без врахування строку позовної давності, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Доводи відзиву Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» ( а.с. 157-158 ), зокрема, про те, що факт укладання між сторонами договору є доведеним, умови та правила є складовою частиною договору, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, спростовують доводи апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне, у відповідності до положень ст. 127 ЦПК України, продовжити Акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк» строк для його ( відзиву ) подачі, який наданий ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року ( а.с. 151-152 ), оскільки воно було позбавлене можливості подати його вчасно.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій безпідставними, стягнення безпідставно списаних коштів - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко