Справа № 126/781/19
Провадження № 22-ц/801/1143/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуСправа № 126/781/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року, постановлену суддею Бершадського районного суду Вінницької області Губком В.І.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року Бершадська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 05.04.2001 за №2-2-1 між Фондом та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на будівництво житлового будинку. Згідно договору відповідачу надано пільгову позику для будівництва житлового будинку, на строк 15 років в сумі 50000 грн під 3% річних в гривнях за користування позикою. ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору.

Тому, пославшись на викладене та на положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по поверненню кредиту в сумі 38 642 грн.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року позовну заяву на підставі п.4 ч.4 с.185 ЦПК України повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Бершадська місцева прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи позовну заяву прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що у поданій до суду позовній заяві прокурор не довів необхідності захисту інтересів держави саме ним, а також не обґрунтував підстави звернення до суду з позовом в інтересах Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, не надав належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва інтересів таких органів в суді згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також суд свій висновок мотивував тим, що в позовній заяві прокурора не зазначено причин неможливості здійснення Вінницькою обласною радою, яка є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальної дієздатністю, захисту своїх прав та інтересів в судовому порядку. Саме лише посилання на відсутність фінансової неспроможності Вінницької обласної ради, зазначив суд, не підтверджує цього. Також суд вказав , що не обґрунтовано права звернення до суду з даним позовом в інтересах територіальних громад з недопущенням принципу диспозитивності.

Крім цього, суд першої інстанції зробив висновок , що прокурором не обґрунтовано порушення прав держави неповерненням суми кредиту, а відтак неповернення коштів за договором заподіює шкоду інтересам територіальних громад Вінницької області, а не держави.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду.

Пунктом 4 ч.4 ст.185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 5 статті 175 ЦПК України передбачено, що у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення цієї статті дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

На виконання зазначеної статті Бершадською місцевою прокуратурою повідомлено Вінницьку обласну раду та Комунальну організацію «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» листом від 03 березня 2019 року за № 31/1-1636 вих19 про представництво інтересів держави (а. с. 70-71).

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За таких обставин, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Конституційний Суд України від 08.04.1999 №3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 806/1000/17).

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2001 за №2-2-1 між Фондом та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на будівництво житлового будинку. Згідно договору відповідачу надано пільгову позику для будівництва житлового будинку, на строк 15 років в сумі 50000 грн під 3% річних в гривнях за користування позикою.

П.5.1 Договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення позики і відсотків по ній та виконання усіх інших обов`язків. Термін дії Договору визначений повним виконанням відповідачем договірних зобов`язань. Договірні відносини між сторонами у разі їх своєчасного та повного виконання ОСОБА_1 повинні закінчитися 30.11.2015. Однак, відповідач не виконала умови договору позики, тому виникла за 2014 та 2015 роки заборгованість в сумі 38 642 грн.

ОСОБА_1 09.02.2016 року була направлена претензія № 01/ 104, з метою стягнення коштів за кредитним договором (а.с. 41 зв.бік).

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивач, звертаючись до суду з позовом в позовній заяві вказав, що Вінницькою обласною радою та Фондом, будь-які заходи для стягнення коштів за договором позики, не вживались, з позовною заявою до суду не звертались.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у розвитку сільських населених пунктів, розширення інвестування в будівництво житла на селі, забезпечення належних правовідносин щодо повернення бюджетних коштів, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав громадян.

За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що залишилось поза увагою суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що позов прокуратури про стягнення заборгованості по поверненню кредиту подано не в інтересах держави, а в інтересах територіальних громад Вінницької області.

Згідно ч.ч. 3,5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рід. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Інтереси держави полягають у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку в спосіб, який належить до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, на виконання вимог ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором доведено необхідності звернення з відповідним позовом в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання відкриття провадження у справі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1921,00 грн за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» задовольнити.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року скасувати, вказану цивільну справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Вінницької області (код 02909909, МФО 820172, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1921,00 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало