Справа № 129/64/18
Провадження № 22-ц/801/942/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 рокуСправа № 129/64/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого : Копаничук (судді-доповідача)

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.03.2019 року , ухвалене в приміщенні Гайсинського районного суду суддею Ковчежнюком В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно-страхового бюро України ,за участю третьої особи - ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування ,-

В с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторно-страхового бюро України ,за участю третьої особи - ОСОБА_2 про виплату 10000 грн. страхового відшкодування витрат на поховання у вигляді витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника загиблій у ДТП з вини ОСОБА_2 матері позивача - ОСОБА_4 Зазначив, що вироком Гайсинського райсуду від 13.10.2015 року ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за те, що вона 10.07.2015 р. о 7 год. 15 хв. біля будинку АДРЕСА_1 всупереч вимогам п. 10.9 ПДР України під час руху назад автомобілем «ГАЗ -2705», держ. номер НОМЕР_1 , скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, від яких померла. 22.09.2017 р. позивач подав до МТСБУ заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за придбання і встановлення надгробного пам`ятника , проте 25.10.2017р відповідач відмовив у виплаті з посиланням на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.10.2015р., в якому зазначено, що винна особа повністю відшкодувала заподіяну злочином шкоду. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 керувала автомобілем не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність ,а відповідальна за виплату страхового відшкодування особа- МТСБУ відмовило у здійсненні виплати, порушило його майнове право на отримання страхового відшкодування , просив позов задовольнити в повному обсязі і стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4800 грн.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.03.2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив зазначене рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити повністю В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не повинен брати до уваги те, що в 2016 році ОСОБА_2 сплатила 10 000 грн. за придбання і встановлення надгробного пам`ятника, оскільки на той час ці витрати були ще ним не понесені. Він повинен довести лише факт заподіяння шкоди та її розмір, а також те, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати її. Вказані докази ним надані. Вирок у кримінальній справі є обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок лише з питань, чи мали місце ці дії (що привели до заподіяння шкоди) та чи вчинені вони цією особою ( ОСОБА_2 ). Матеріали справи не містять даних про виконання заподіювачем шкоди свого обов`язку по відшкодуванню заявлених до стягнення витрат, право на відшкодування яких відповідач має за законом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Ціна позову в даній справі складає 10000 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 10.07.2015 р. о 7 год. 15 хв. біля будинку АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_2 ,перебуваючи за кермом автомобіля «ГАЗ -2705» ,держ. номер НОМЕР_1 , порушивши п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху назад автомобілем скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень цього дня померла. Вироком Гайсинського районного суду від 13.10.2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вказаній ДТП, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. МТСБУ відмовлено позивачу у відшкодуванні понесених витрат за придбання і встановлення надгробного пам`ятника ОСОБА_4 в зв`язку з встановленням цим вироком факту повного відшкодування ОСОБА_1 заподіяної злочином шкоди . Позивач звернувся до МТСБУ з заявою від 22.09.2017р. на виплату страхового відшкодування за придбання і встановлення матері надгробного пам`ятника ,проте листом МТСБУ № 3/1-05/26813 йому було відмовлено у виплаті відшкодування за придбання і встановлення надгробного пам`ятника через те, що у вироку Гайсинського районного суду від 13.10.2015р. вказано про повне відшкодування ОСОБА_2 завданої смертю ОСОБА_4 шкоди (а.с. 11,16);

Щодо наявності шкоди та її розміру, то суд виходив із того, що винуватиця ДТП ОСОБА_2 в 2016 році сплатила позивачу 10 000 грн. за придбання і встановлення надгробного пам`ятника загиблій в ДТП ОСОБА_4 та розцінив в якості доказу зазначеного вирок суду та пояснення самої ОСОБА_2 , допитаної як свідка.

Разом із тим, з таким висновком погодитись не можна.

Згідно з вимогами ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.27.4 ст.27 Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, згідно роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди ,завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Суд вказані норми порушив.

Факт завдання шкоди за участю ОСОБА_2 та обставини наявності її вини у скоєному злочині сторонами не заперечуються ,як і те, що відповідальність за неї в зв`язку із відсутністю договору страхування цивільно - правової відповідальності повинно нести Моторно транспортне страхове бюро України.

У відповідності до ст.1201 ЦК ОСОБА_2 зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до змісту статті 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п.27 Закону). При цьому, під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не належать до витрат з поховання, які відповідно до Закону відшкодовує страховик.

За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміють, зокрема, організацію поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із поняття поховання, відповідно до Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

У заяві ОСОБА_1 на ім`я МТСБУ від 28.08.2017 року останній повідомив, що отримав від ОСОБА_2 20 000 грн. в якості відшкодування понесених ним витрат лише на поховання та поминальні обіди, 9 ,40 день. Із заяви вбачається ,що витрати на надгробний пам`ятник до них не увійшли .

Як вбачається із матеріалів справи, товарного чеку від 22.05.2017 року та товарної накладної №111 від 22.05.2017 року, позивач поніс витрати на придбання пам`ятника в розмірі 10 000 грн. саме 22.05.2017 року ,а тому вони об`єктивно не могли бути відшкодовані ОСОБА_2 у 2016 році . З врахуванням викладеного ,суд мав би критично віднестись до пояснень ОСОБА_2 в якості свідка щодо відшкодування нею цих витрат з огляду на те, що на той час вони ще не були понесені.

Відповідно з цієї причини обставини повного відшкодування позивачу шкоди не могли підтверджуватись вироком Гайсинського районного суду від 13.10.2015 року ,який обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок лише з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Інші обставини для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій підлягають доказуванню.

Тобто, у справі відсутні будь-які допустимі, достовірні та достатні докази, що свідчили б про відшкодування ОСОБА_2 витрат ОСОБА_1 саме на придбання та встановлення пам`ятника загиблій , на яке він мав право ,а тому висновок суду про відшкодування позивачу саме цих витрат є необгрунтованим.

Натомість судом невірно оцінені докази у справі з характеристики їх допустимості, достовірності , достатності та здійснено висновки ,які суперечать дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.27.4 ст.27 Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи понесені позивачем в 2017 році витрати на спорудження надгробного пам`ятника загиблій та відсутністю доказів відшкодування їх заподіювачем ОСОБА_2 , останні підлягають відшкодуванню МТСБУ.

Щодо розміру такого відшкодування ,то як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Визначаючи суму граничної вартості витрат на виготовлення та встановлення пам`ятників, суд враховує Постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 р. № 45 "Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", із змісту якої вбачається, що сума граничних витрат у 2017 році на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок, для Вінницької області становить 2600 грн.

Враховуючи все вищенаведене і те, що сторони не подали інших доказів щодо граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості ,а витрати на поховання були вже відшкодовані позивачу ,колегія суддів вважає, що страховому відшкодуванню вартості надгробного пам`ятника позивачу підлягає лише сума 2600 грн. В іншій частині розміру стягнення страхового відшкодування необхідно відмовити.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції спростовують, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог .

Частинами 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційному розподілу та стягненню з відповідача підлягають 1248,00 грн. - на користь позивача, як судові витрати на правничу допомогу, та судовий збір в сумі 499,96 грн. - в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.367,368,374,376,382,384 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.03.2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Моторного транспортного страхового бюро України ,за участю третьої особи - ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 2600 грн. страхового відшкодування на надгробний пам`ятник та 1248,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 499,96 грн. в дохід держави.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 )

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (зареєстровано м.Київ, Русанівський бульвар, 8, )

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач Копаничук С.Г.