н/п 6/490/187/2019 Справа № 490/323/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

29 травня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі - Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року заявник звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №490/323/16-ц з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_1 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Сторони у судове засідання не зявилися, повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутністю сторін, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 вересня 2016 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у сумі 51455,50 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 1 194 127 (один мільйон сто дев`яносто чотири тисячі сто двадцять сім ) грн. 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі по 9877 грн. 78 коп. з кожного.

На підставі вищевказаного рішення суду, судом видано відповідні виконавчі листи та відкрито виконавче провадження ВП № 53335560 від 06.02.2017 року відносно боржника ОСОБА_2 .

28 березня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» був укладений Договір факторингу №б/н, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає, а ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» приймає право грошової вимоги за кредитним договором №ML-400/054/2008 від 21.04.2008 р., укладеним з ОСОБА_2 та Договором поруки №SR-400/054/2008 від 21.04.2008 р., укладений з ОСОБА_1

28 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 був укладений Договір відступлення права вимоги №28-03/19 за вищевказаними договорами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказана правова позиція зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11).

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Згідно вимог ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно ч.5 ст. 442 ЦПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Суддя О. А. Гуденко