Провадження № 22-ц/802/61/19 Категорія: 26 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Осадовського Р. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 10000 доларів США, строком до 27 вересня 2028 року під 11,9 % річних.

В забезпечення вказаного кредитного договору 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/1, згідно умов якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань в солідарному порядку, що виникли з кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_2 не здійснювала вчасно погашення платежів за кредитом, чим порушила взяті на себе договірні зобов'язання, позивач направляв їй та поручителю вимоги про необхідність усунення порушень, однак вони виконані не були.

У зв'язку із наведеним позивач ПАТ «УкрСиббанк» просив суд стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованість, яка виникла станом на 17 листопада 2016 року в сумі 6548,53 доларів США заборгованості за кредитним договором, 2088,15 грн пені та стягнути солідарно судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2, як основного боржника та ОСОБА_3, як поручителя на користь ПАТ «УкрСиббанк» 6548,53 доларів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2007 року та пеню на загальну суму 2088,15 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5992,32 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 556,21 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 826,45 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 1261,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1309,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1309,60 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПАТ «УкрСиббанк», вважаючи оскаржуване заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року таким, що прийняте судом з додержанням вимог закону, просить залишити його без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача Осадовського Р. Е., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не виконані зобов'язання за укладеними договорами, відтак заборгованість має бути стягнута солідарно в судовому порядку.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору споживчого кредиту, банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 10000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 50500 грн на день укладення договору. Дата остаточного повернення кредиту - 27 вересня 2028 року. Розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 11,9 % річних. ОСОБА_2 зобов'ялася прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти (а.с. 20-23).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/1. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поруки, ОСОБА_3 поручився у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2007 року та зобов'язався відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник (а.с. 27).

Судом також встановлено, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 вересня 2007 року не виконала, внаслідок станом на 17 листопада 2016 року заборгованість складає 6548,53 доларів США, а також нараховано пеню в розмірі 2088,15 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5992,32 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 556,21 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 826,45 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 1261,70 грн (а.с. 35-45).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги поручителя ОСОБА_3 апеляційний суд виходить з наступного.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно вимог статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що порука припинена відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, оскільки банк без згоди поручителя змінював розмір процентної ставки за користування кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому підстав для покладання відповідальності на поручителя немає, виходячи з наступного.

Згідно кредитного договору від 27 вересня 2007 року № 0 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, встановлено відсоткову ставку в розмірі 11,9 %.

Як вбачається з долyченого до матеріалів позову розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, позивачем збільшено нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу починаючи з 31 березня 2016 року в розмірі 23,8 % річних (а.с. 42).

Доказів повідомлення поручителя про збільшення нарахування відсотків за користування кредитом банком не подано.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 5 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Вказане також підтверджується з долученого до матеріалів справи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 листопада 2018 року, яким поруку за договором поруки № 0/1 від 27 вересня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» в особі відділення № 481 Волинського управління Західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» визнано припиненою. Рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Таким чином, у справі, яка переглядається, порука припинилася, оскільки не було згоди поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності, що суперечить положенням частини першої статті 559 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2017 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 березня 2019 року.

Головуючий

Судді