ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2248/17 Номер провадження 22-ц/814/745/19Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.,

Секретар: Григоришина М.В.,

За участі: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року ухваленого під головуванням судді Стрюк Л.І. об 11 год. 14 хв. (дані про складення повного тексту рішення відсутні) по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказував, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 04.10.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість: 5852,69 грн. заборгованість за кредитом; 4623,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6484,53 грн.заборгованість з пені; 500.00 грн. штрафу (фіксована частина); 848,06 грн. штрафу (процентна складова), всього 18309,26 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.10.2011 року у розмірі 12554 грн., судовий збір у розмірі 1097,12 грн., всього 13651,12 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В частині відмови в задовленні вимог про стягнення штрафів залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відсутні належні докази, які б підтверджували повноваження передставника позивача Сафір Ф.О. на ведення даної справи, поскільки в матеріалах справи наявна фотокопія, а не оригінал довіреності представника позивача , що суперечить вимогам ч. 8 ст. 119 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Також вказував, що в порушення вимог ст. 257 ЦПК України суд не залишив позовну заяву без розгляду, з підстав передбачених ч. 9 ст. 377 ЦПК України.

Зазначав, що позивачем не надано жодних доказів укладення між сторонами кредитного договору, отримання ним від банку кредитних коштів та кредитної картки.

Вважав, що розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, а достовірність внесених до нього відомостей нічим не підтверджена. Вказував, що копія витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку» не є належним та допустимими доказами, оскільки відсутні відомості про його ознайомлення, крім того відсутні докази того, що вони стосуються саме 2011 року.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції було встановлено та як вважав суд вбачається з матеріалів справи, що відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 жовтня 2011 року, ОСОБА_2 надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг /т. 1 а.с. 10/.

Проте у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04 жовтня 2011 року, що підписана відповідачем. При цьому, копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керувався обов`язком відповідача повернути отримані кошти із нарахованими відсотками за користування кредитом та штрафними санкціями, та дійшов висновку про доведеність заявлених вимог та розмір кредитної заборгованості.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки він не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Договір є зобов`язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до п.п. 2.1.1. Умовам та правилами надання банківських послуг, дані Умови Памятка Клієнта/Довідка об умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки .

Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.

Після настання зазначеного на Картці останнього місяця терміну її дії Банком випускається Картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів (п.п. 2.1.1.2.12. Умов). У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування Кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує штраф у розмірі 100-% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах ( п.п. 2.1.1.12.7.4. Умов).

З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг має складатись з: Заяви; Пам`ятки клієнта/Довідки об умовах кредитування; Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

В матеріалах справи взагалі відсутня пам`ятки клієнта. Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен був надати суду докази на підтвердження факту укладення договору, а також що відповідна карта передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, тип та строк дії картки, докази зарахування кредитних коштів на картку, докази відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого можливо встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником та розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Таким чином, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, суду не надано доказів, що передбачена умовами заяви карта, була видана відповідачу як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Фотознімок відповідача з карткою у руці не містить ні її номера, ні дати видачі, ні будь-яких інших даних, за якими можна було б ідентифікувати, коли вона була отримана ОСОБА_2 (т.1 а.с 115).

Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у зазначеному позивачем розмірі, оскільки, як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 11000 гривень, при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту встанволено 15000 грн.

Також позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи в анкеті-заяві від 04 жовтня 2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, а у вказаній вище анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім`я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна».

З врахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що в 2013 році між сторонами відбулася пролонгація договору шляхом перевипуску карти з новим строком дії.

За таких обставин, враховуючи недоведеність факту укладення договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з досягненням згоди з усіх істотних умов такого договору; видачі відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем цими коштами та наявність заборгованості за спірним договором у вказаному позивачем розмірі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Між тим, доводи ОСОБА_2 про те, що у справі відсутній оригінал довіреності, який підтверджує повноваження перставника позивача Сафір Ф.О. подавати позов та вести дану справу, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 42 Цивільного процесуальнго Кодексу (в редакції станом на час підписання позову) довіреність від імені юридичної особи подається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи ( за наявності).

Із справи вбачається, що копія довіреності Банку на ім`я Сафір Ф.О. №7194-К-Н-О від 14.06.2017 року, додана до вищезазначеної позовної заяви Банку у цій справі, завірена печаткою Банку та містить запис «згідно із оригіналом юрисконсульт Сафір Ф.О. ( а.с. 28) є дійсною, за цією довіреністю представник Банку має повноваження на підписання позовної заяви та звернення до суду від імені Банку із вищезазначеним позовом.

Додання до позову оригіналу довіреності неможливе, оскільки позивач на день має не одне призначене судове засідання в різних судах і до кожного з них не може бути наданий оригінал довіреності, який представник має в єдиному екземплярі. Додавши оригінал довіреності до позову представник позивача буде позбавлений можливості підтвердити свої повноваження при розгляді інших справ за його участю.

Відповідно до ч.8 ст. 119 ЦПК України (в редакції станом на час підписання позову) якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

При цьому, ця стаття не містить вимоги надавати суду саме оригінал довіреності представника.

Виходячи з вищевикладеного спростовуються доводи ОСОБА_2 щодо відсутності належних документів, які б підверджували повноваженя інших представників ПАТ КБ «Приват Банк».

Доводи апеляційної скарги щодо обмеження строку відповідачу на подачу відзиву на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом встановлено строку 15 днів з дня вручення ухвали, що відповідає ч. 7 ст. 178 ЦПК України.

Доводи апеляційного скарги щодо не встановлення строку позивачу для відповіді на відзив не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у справі доказами ( а.с.76).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не залишив позов без розгляду з підстав передбачених п.9 ст. 377 ЦПК України не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.В. Прядкіна