Єдиний унікальний номер № 225/598/19
Провадження № 2/225/395/2019
Дзержинський міський суд Донецької області
20 травня 2019 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Бондарчук Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Акрополь» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В січні 2019 року до суду звернувся позивач з позовом до Мажана ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Акрополь», в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 1 186 258 грн. 13 коп.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду № FW401.622 від 30.09.2013, відповідно до якої встановлено ліміт суми кредитування в розмірі 1600000 (один мільйон шістсот тисяч) грн., строком на 120 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 40% річних.
В той же день, з метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь» було укладено договори поруки, відповідно до яких останні взяли на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитних договорів, укладених в рамках рамкової угоди.
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаними договорами про надання траншу, укладеними в рамках рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 1186258 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 13 коп., з них,
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує.
Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, відповідно до Рамкової угоди № FW401.622 від 30.09.2013 відповідач ОСОБА_1 отримав ліміт суми кредитування в розмірі 1600000 грн., строком на 120 місяців, зі сплатою максимального розміру процентів 40% річних (а.с. 6-8).
Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 не сплачував суми кредитів та відсотки за їх користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з умовами зазначеної Рамкової угоди (п. 7.1) (а.с. 7) погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку черговості, валюті та розмірі, встановлені Угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобов`язань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат пов`язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашенням заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.
Відповідно до п. 4 договорів про надання траншу (а.с. 9; 18; 27) повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені Графіком в черговості, встановлені Рамковою угодою. Дата останнього платежу згідно з Графіком може відрізнятися від дати спливу строку користування кредитом, вказаного у п.2 цього Договору, але не більше ніж на 7 календарних днів.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту за договорами про надання траншу з вересня 2015, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
Згідно розрахунку заборгованості за договорами про надання траншу, укладених в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та відповідачем ОСОБА_1 утворилась заборгованість на загальну суму 1186258 грн. 13 коп. (а.с. 1-2), з них,
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
В той же час суд зазначає, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, при цьому відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом за договорами про надання траншів, укладених в рамках Рамкової угоди з 9 вересня 2015 року, тому у нього утворилась заборгованість за кредитними договорами. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 31 січня 2019 року.
Таким чином, на момент пред`явлення позову до суду до вимог про стягнення заборгованості до січня 2016 року сплинув строк позовної давності, але за відсутності відповідача ОСОБА_1 , суд не може вирішити питання про відмову у позові з цих підстав за цей період, оскільки відповідно до вимог ст. 267 ЦК України питання про застосування спливу позовної давності повинно бути заявлено тільки стороною у спорі.
Отже, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості підлягають задоволенню і з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за договорами про надання траншів, укладених в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року в сумі 1186258 грн. 13 коп.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь», то суд зазначає наступне.
30 вересня 2013 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 , з метою забезпечення повернення грошового зобов`язання за договорами про надання траншу в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року, був укладений договір поруки № 290651-ДП2 (а.с. 36-37). Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач ОСОБА_2 на добровільних засадах несе відповідальність перед банком по зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов договорів про надання траншів в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року.
Крім того, 30 вересня 2013 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , з метою забезпечення повернення грошового зобов`язання за договорами про надання траншу в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року, був укладений договір поруки № 290655-ДП2 (а.с. 38-39). Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач ОСОБА_3 на добровільних засадах несе відповідальність перед банком по зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов договорів про надання траншів в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року.
Також, 30 вересня 2013 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Акрополь», з метою забезпечення повернення грошового зобов`язання за договорами про надання траншу в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року, був укладений договір поруки № 290658-ДП2 (а.с. 40-41). Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач ТОВ «Бущівельна компанія «Акрополь» на добровільних засадах несе відповідальність перед банком по зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов договорів про надання траншів в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року.
Отже, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь» згідно з умовами договору поруки, взяли на себе, на добровільних засадах, зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , які виникають з умов договорів про надання траншів, укладених в рамках Рамкової угоди № FW401.622 від 30 вересня 2013 року, а у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, несуть солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та відсотків з 9 вересня 2015 року, тому утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь», як до поручителів 31 січня 2019 року.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини ч.4 ст.559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі; застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Виходячи з цього, на поручителя може бути покладений солідарний з боржником обов`язок щодо сплати капіталу в межах визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, тобто починаючи з січня 2016 року, який складає:
Інша частина заборгованості, в тому числі частина капіталу та відсотки в розмірі 325379 грн. 28 коп. повинна бути стягнена з позичальника ОСОБА_1
Таким чином суд вважає, що позовні вимоги до позичальника підлягають задоволенню повністю, а до поручителя частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280 ЦПК України,
Позовні вимоги акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4880 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 69 коп.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції ЦПК України (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв