КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/16763/17

номер провадження: 22-ц/824/5055/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у складі судді Андрейчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 29 травня 2008 року між та ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір №057-2008-1748, на забезпечення виконання якого між нею банком укладено договір поруки від 29 травня 2008 року №057-2008-1748-Р. Позивач зазначала, що 13 березня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення позичальнику та їй про сплату заборгованість за кредитом у повному обсязі. Після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання банк не пред`явив до неї, як поручителя, вимогу про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту. Тому позивач вважала, що є підстави для припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України внаслідок пропуску строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинена з 16 вересня 2015 року.

З урахуванням наведеного, позивач просила визнати припиненим договір поруки від 29 травня 2008 року №057-2008-1748-Р, укладений між нею та ПАТ «Універсал Банк».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою з 28 січня 2016 року поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 29 травня 2008 року № 057-2008-1748-Р, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим що, суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам відповідача про те, що за умовами кредитного договору від 29 травня 2008 року термін виконання зобов`язань за цим договором встановлений до 10 травня 2038 року. 25 червня 2015 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, тому строк виконання основного зобов`язання було змінено та з 25 липня 2015 року вважається таким, що настав (31 день з моменту направлення вимоги). 28 серпня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, банк звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року позовну заяву повернуто банку з тих підстав, що позов не підсудний суду, оскільки відповідачі зареєстровані на території міста Києва. Згідно кредитної справи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була адреса: АДРЕСА_1 . Однак, всупереч умов кредитного договору, ОСОБА_2 не повідомив банк про зміну свого місця проживання, а тому на момент подання позовної заяви до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області АТ «Універсал Банк» не знало і не могло знати, що боржник за основним зобов`язанням змінив своє місце реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 25 червня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» реалізувало своє право, передбачене умовами кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши позичальнику та поручителю вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з цим змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому з урахуванням положень кредитного договору строк повернення кредиту у повному обсязі настав 27 липня 2015 року. Однак банк не звернувся з позовною заявою до поручителя протягом шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для припинення правовідносин поруки внаслідок пропуску строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинилась 28 січня 2016 року відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції відхилив доводи банка про те, що ним не пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя, так як 28 серпня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором , оскільки судом позовну заяву повернуто банку для звернення за підсудністю, вимоги банку по суті не розглядалась і не вирішувались, а тому подання позову 28 серпня 2015 року не можна вважати належним пред`явленням вимоги до поручителя у межах строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №057-2008-1748, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 98 000 доларів США на строк до 10 травня 2038 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45% річних, процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк - 40,35% річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір поруки від 29 травня 2008 року №057-2008-1748-Р.

Пунктами 4.1, 4.2 договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Згідно змісту кредитного договору порядок дострокового повернення кредиту регулюється пунктом 5 цього договору (а.с.10, т.1).

Відповідно до п.5.2.5. кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотним порушенням умов договору, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад двох місяців.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на момент подання позову, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений до 10 травня 2038 року. Разом з тим, умовами договору сторони передбачили строки виконання окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного ануїтетного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу ануїтетними платежами (частинами) та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Пунктами 4.1, 4.2 договору поруки від 29 травня 2008 року передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з простроченням позичальником ОСОБА_2 сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом понад двох місяців, ПAT «Універсал Банк» 25 червня 2015 року направило на адресу позичальника письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.237, т.1).

Встановлено та не заперечується сторонами, що позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_1 не виконали письмову вимогу протягом 30 календарних днів з дати її направлення банком.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк змінивстрок виконання зобов`язань за кредитним договором і у нього виникло право на звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, починаючи з 27 липня 2015 року (на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту та її невиконання).

28 серпня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2015 року повернуто ПАТ «Універсал Банк» позовну заяву та додані до позовної заяви матеріали. Підставою для повернення позовної заяви ПАТ «Універсал Банк» стало порушення правил підступності (вимог ч.1 ст.109 ЦПК України).

24 лютого 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував, що позов, поданий ПАТ «УкрСиббанк» у серпні 2015 року, повернуто позивачу у грудні 2016 року, вимоги банку по суті не розглядались і не вирішувались, а тому подання позову у серпні 2015 року не можна враховувати, як належне звернення банку з вимогами до поручителя у межах строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Преклюзивний строк, визначений ч.4 ст.559 ЦК України, не підлягає перериванню та поновленню.

За таких обставин, суд першої інстанції правильного відхилив доводи відповідача про те, що ним не пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 , оскільки звернення кредитора із позовом до неналежного суду з порушенням правил підсудності та подальше повернення позовної заяви не є підтвердженням того, що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя було реалізовано протягом строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №336/2926/17.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання та мав право протягом шести місяців (ч.4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту звернутись у передбачений процесуальним законом спосіб з вимогами до поручителя про стягнення заборгованості.

Із урахуванням встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено правильний висновок про припинення поруки внаслідок пропуску кредитором строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинилась через шість місяців від дня дострокового погашення кредиту, визначеного в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України.

Судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин положення ч.4 ст.559 та ч.2ст.1050 ЦК України.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді