Справа № 361/8792/18
Провадження № 2/361/1485/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 травня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

за участі представника відповідача Буняка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому в м. Бровари цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах до ОСОБА_1 , третя особа: ФГ Журавушка, про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,-

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, 6 426,24грн., свої вимоги мотивував тим, що 27.09.2012р. між ним та ПАТ КБ ПриватБанк укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, в даному випадку автомобілем HYUNDAI i30, р.н. НОМЕР_1 , відповідно до умов якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, визначених Договором. 11.01.2017р. з вини відповідача сталася ДТП, під час якої пошкоджено вказаний вище автомобіль. Сума страхового відшкодування на підставі Страхового акту становила 6 426,24 грн., яку позивачем-страховиком виплачено страхувальнику в повному обсязі.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ АСК ІНГО УКРАЇНА та враховуючи, що дана страхова компанія ніяким чином не відреагувала на претензію щодо відшкодування шкоди в порядку ст. 27 ЗУ Про страхування, позивач звертався до суду з відповідним позовом до ПрАТ АСК ІНГО УКРАЇНА, однак у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю, у зв`язку з чим ПАТ СК Інгосстрах звернулася до суду з даним позовом до відповідача.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що не є належним відповідачем у даній справі, у відповідності до положень ст. 1072 ЦК України, оскільки транспортний засіб DAF, д.н.з НОМЕР_2 , під його керуванням, на час ДТП знаходився в оренді ФГ Журавушка, на якому він працював на посаді водія та в момент скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2019р. ФГ Журавушка залучено до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві зазначив про можливість розгляду даної справи у його відсутність, відповіді на відзив не подав, клопотання про залучення вказаної особи- ФГ «Журавушка» - не заявив.

Третя особа ФГ Журавушка будучи належними чином повідомлена про дату розгляду справи, в судове засідання представника не представила, про причини неявки суд не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, будь-яких пояснень та доказів щодо позовної заяви та відзиву до суду не направляла.

Судом встановлено, що 27.09.2012р. між ПАТ СКІнгосстрах (Страховик) та ПАТ КБ ПриватБанк (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0CPS-128R2Q1 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом HYUNDAI i30, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , строком дії до 27.09.2013р., який було пролонговано до 27.09.2017р. Відповідно до п. 13.1.3 Договору у разі настання страхового випадку, визначеного п. 7 даного Договору, страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у строки та в порядку, передбачені Правилами страхування та розділом 15 цього договору.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 30.03.2017р. 11.01.2017р. о 10:50 год. відбулася ДТП за участі автомобіля марки DAF, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Даною довідкою також встановлено, що власником транспортного засобу DAF, д.н.з НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ СКІнго Україна, страховий поліс АЕ 3165993., який станом на 11.01.2017 є діючим.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2017р. ОСОБА_4 визнано винним у даній ДТП, в результаті чого пошкоджено транспортний засіб HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_1 .

За звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 116939/01/17, актом огляду транспортного засобу та відповідно до ремонтної калькуляції, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_1 склала 6426,24 грн.

Згідно із страховим актом № И-6554978 від 01.02.2017р. сума страхового відшкодування відповідно до умов страхування становить 6 426,24 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 5438 від 02.02.2017р. ПрАТ СК Інгосстрах перерахувало на розрахунковий рахунок власника даного пошкодженого транспортного засобу ПАТ КБ ПриватБанк страхову виплату в розмірі 6 426,24 грн.

Згідно із ст. 27 ЗУ Про страхування та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З цього слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № DNH0CPS-128R2Q1 від 27.09.2012р. перейшло право вимоги, яке ПАТ КБ Приватбанк як потерпілий мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 30.03.2017р. - власником транспортного засобу DAF, д.н.з НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ СКІнго Україна, страховий поліс АЕ 3165993., який станом на 11.01.2017р. є діючим.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

05.04.2018р. ПАТ СК Інгосстрах направлено на адресу ПрАТ АСК Інго Україна претензію про виплату у добровільному порядку зазначеної суми у рахунок погашення виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування, посилаючись на той факт, що цивільно-правова відповідальність особи, відповідальної за збитки, застрахована саме в ПрАТ АСК Інго Україна, поліс АЕ/3165993.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.11.2018р. у задоволенні позову ПАТ СК Інгосстрах до ПрАТ АСК Інго Україна про відшкодування шкоди відмовлено повністю у зв`язку з пропуском позивачем визначеного законодавством строку звернення із заявою про виплату відповідного страхового відшкодування., з підстав недотримання вимог п.п. 37.1.4 п. 37. 1. ст. 37 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Щодо вимог до відповідача, то суд робить такі висновки:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Згідно трудової книжки встановлено, що відповідач ОСОБА_4 працював у Фермерському господарстві Журавушка водієм з 25.12.2014р. по 21.08.2017р., тобто на момент ДТП.

Із довідки від 24.01.2019р. видно, що 11.01.2017р. ОСОБА_4 виконував на автомобілі марки DAF, д.н.з НОМЕР_2 , що знаходиться у оренді у ФГ Журавушка доставку овочів, тобто виконував свої трудові обов`язки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03..2013р. роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Враховуючи, що позов пред`явлено безпосередньо до водія, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання ним трудових обов`язків за трудовим договором, то відповідальним за завдану працівником шкоду є його роботодавець, який вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не сам працівник -водій. Підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню збитків страховика , передбачених законом, не встановлено.

Таким чином, відповідач згідно ст. 1172 ЦК України не є відповідальним за завдану ним шкоду під час виконання ним трудових обов`язків у ГФ «Журавушка», і тому відсутні підстави для стягнення завданої шкоди з нього за позовом страховика.

Тому у позові слід відмовити.

Питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення вказаних збитків з третьої особи ГФ «Журавушка» - в межах даної справи суд не вирішує, не виходячи за межі позовних вимог і розглядаючи справу лише в межах позовних вимог та підстав, з яких позов заявлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. 27 Закону України Про страхування, ст.3, 4, 5, 22, 35,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах до ОСОБА_1 , третя особа: ФГ Журавушка про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення складено 21 травня 2019р.

Суддя: Т.В.Селезньова