Справа 263/5712/17
Провадження № 2/263/39/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Коваленко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житлово-експлуатаційного підприємства «Жилкомплекс», ОСОБА_3 , треті особи: Департамент міського майна Маріупольської міської ради, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичекова Олена Анатоліївна про визнання недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено в ході розляду справи, та остаточно заявлено вимоги про: поновлення строку для звернення в суд з даною справою для захисту своїх прав; визнання недійсним розпорядження про приватизацію за №14829 від 12.01.1994 року, виданого органом приватизації Державного підприємства по ремонту та експлуатації житлового фонда «Житловик» на ім`я ОСОБА_2 ; визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло від 12.01.1994 року на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , виданого Державним підприємством по ремонту та експлуатації жилфонда «Жилищник»; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.01.2016 року, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою Оленою Анатоліївною, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Судові витрати пов`язані з оплатою судового збору просив покласти на відповідачів, зазначивши наступне.

Він з народження по квітень 2008 року постійно проживав за адресою: АДРЕСА_3 , зі своєю сестрою ОСОБА_4 та батьками: матір`ю ОСОБА_5 , батьком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також в зазначеній квартирі були зареєстровані: його бабуся, матір його батька ОСОБА_2 , яка фактично постійно мешкала за місцем своєї роботи в пансіонаті «Кондитер» смт.Ялта Мангушського району Донецької області.

12.01.1994 року ОСОБА_2 , не поставила до відома та здійснила приватизацію квартири АДРЕСА_1 , на своє ім`я.

На момент приватизації він був неповнолітнім (5 років), проживав та був прописаний з 28.11.1989 року за вказаною адресою.

В травні 1995 року ОСОБА_2 була прописана та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_4 зі своєю донькою ОСОБА_7 Всі документи на приватизацію зберігала у себе.

24.04.2008 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 та до 2011 року проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_5 , після до листопада 2015 року проживав а найманій квартирі.

В листопаді 2015 року від своєї сестри ОСОБА_4 дізнався, що приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_3 , була проведена з порушенням вимог закону, а також його прав.

20.01.2016 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Приватизація зазначеної квартири була здійснена на підставі поданої ОСОБА_2 заявою, довідки про склад сім`ї, де зазначена вона одна, а також розрахунку площі квартири і довідки з місця роботи, на підставі яких 12.01.1994 року відділ приватизації видав ОСОБА_2 розпорядження за №14829.

ОСОБА_2 взяла довідку про склад сім`ї для приватизації квартири, однак скрила факт його прописки та проживання у вказаній квартирі.

Тому вважає, що розпорядження про приватизацію за №14829 від 12.01.1994 року, виданого органом приватизації Державного підприємства по ремонту та експлуатації жилфонда «Жилищник» на ім`я ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу від 20.01.2016 року, свідоцтво на право власності на житло підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.05.2017 року відкрито провадження у справі, визнано попереднє судове засідання не обов`язковим, призначено справу до розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31.05.2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.06.2017 року за клопотанням представника позивача зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року відновлено провадження по справі, призначено судове засідання.

Позивач в судове засідння не прибув. Представник позивача ОСОБА_9 . в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, просила справу розглянути без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Представник відповідача Житлово-комунального підприємства Маріупольської міської ради «Жилкомплекс» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив прийняти на розсуд суду, так як житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 не знаходився на балансі підприємства з жовтня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися, при цьому надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили відмовити у задоволенні позову позивача, оскільки правовідносини які виникли між сторонами у справ відносно приватизації квартири виникли до 01.01.2004 року, до них підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Тобто, позивач протягом тривалого часу не виявив зацікавленості щодо отримання інформації про приватизацію спірної квартири, підтримуючи добрі родинні стосунки, не запитував такої інформації у своєї матері, не звертався за отриманням інформації в бюро технічної інвентарізації.

Представник третьої особи Департаменту міського майна Маріупольської міської ради Зінов`єв І.Г. в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, просив у позовних вимогах відмовити повністю.

Третя особа приватний нотаріус Чичекова О.А. в судове засдання не прибула, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала суду копію договору купілві-продажу нерухомого майна від 20.01.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 14829 від 12.01.1994 року було задоволено звернення ОСОБА_2 та передано кв. АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 , а також доручено відділу приватизації держпідприємства «Жилищник» оформити свідоцтво про право власності на квартиру.(а.с.20).

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видано ОСОБА_2 12.01.1994 року відповідно до Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду».(а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, приватизація зазначеної квартири відбулася на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до особистого рахунку на кв. АДРЕСА_1 у квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 з 28.11.1966 року по 03.05.1995 року, ОСОБА_10 з 07.08.1975 року по 20.07.1982 року, ОСОБА_6 з 28.02.1972 року по 22.02.1994 року, ОСОБА_5 з 28.11.1989 року по 22.02.1994 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з 28.11.1989 року по 22.02.1994 року, ОСОБА_6 з 15.03.1994 року по 10.11.2009 року та з 15.03.1994 року зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с.14).

Тобто, на момент здійснення ОСОБА_2 приватизації квартири АДРЕСА_1 в даній квартирі були прописані інші особи.

Відповідно до акту № АДРЕСА_6 , виданого комітетом самоорганізації «сел.Каменськ» підтверджено, що по АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 , 1988 р.н., ОСОБА_12 , 1989 р.н., ОСОБА_13 , 2008 р.н., дійсно проживають на території КСН «сел.Каменськ» в період з 2008 року по 2011 року.(а.с.15).

За договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 20.01.2016 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив кв. АДРЕСА_1 за 80000 грн., від імені ОСОБА_2 за довіренністю виступила ОСОБА_7 , відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна 20.01.2016 року, власником зазначено ОСОБА_3 (а.с.16-19, 58-59).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.01.2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління міського майна, житлово-комунальне підприємство «Жилкомплекс» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності та не було скасовано або визнане недійсним розпорядження про приватизацію квартири. У рішенні зазначено, що зі змісту позовної заяви, пояснень позивачки в судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що питання про приватизацію спірної квартири було предметом обговорювання в її родині у 1994 році та вирішено приватизацію житла оформити на її чоловіка та відповідачку, яка і займалась оформленням приватизаційних документів, отримала свідоцтво про право власності та зберігала у себе. Позивач не заперечувала також, що має вищу освіту, знала про те, що відповідачка у 2002 році склала на її ім`я заповіт, який вона залучила до матеріалів справи при зверненні до суду з даним позовом, що після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого у 2009 році, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, мала регулярну роботу в місті Маріуполі та постійно проживала в цій квартирі . Зі змісту заповіту, складеного від імені відповідачки ОСОБА_2 та посвідченого 01.07.2002 року, остання заповідаючи позивачці спірну квартиру, зазначала, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджує обізнаність позивачки в наслідках проведеної приватизації на та набутті відповідачкою права власності. З урахуванням наведеного, посилання позивачки на те, що відповідачка приховувала від неї фактичного власника спірної квартири, що про порушення її права на приватизацію житла у спірній квартирі вона дізналась тільки у 2014 році, а не у 1994 році, є безпідставними, не наведено і не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду відповідно та статей 60,61 ЦПК України належних і допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав через 20 років після проведеної приватизації. Тому, відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску ОСОБА_5 строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 03.12.2018 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.01.2015 року залишено без змін.(а.с.83-86,92-94).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.12.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи Департамент міського майна Маріупольської міської ради, Житлово-експлуатаційне підприємство «Жилкомплекс», приватний нотаріус Маріупольського міського округу Чичекова О.А., про визнання недійсними розпорядження про приватизацію, договору купівлі-продажу, про визнання недійсним зняття з реєстраці, відмовлено.(а.с.69-71).

Ухвалою колегії суддів судової плати у цивльних справах Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2017 року, рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.12.2016 року залишено без змін.(а.с.73-79).

Постановою Верховного суда у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 року рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 16.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2017 року, залишено без змін.(а.с.95-97).

У пункті 10 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не передбачено законом.

Так судом також встановлено, що Державне підприємство з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», участі у справі не приймає, однак позовні вимоги щодо визнання недійсним розпорядження про приватизацію за №14829 від 12.01.1994 року стосується саме даного підприємства. При цьому відповідач Житлово-експлуатаційне підприємство «Жилкомплекс», не є належним відповідачем, оскільки не є правонаступником Державного підприємства з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», яке приймало 12.01.1994 року оспорюване розпорядження про приватизацію та видало свідоцтво про право власності на житло.

Відповідно до положень статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Так зі змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, частини першої статті 17 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сім`ї.

Таким чином, слід дійти висновку, що приватизація спірної квартири відбулась з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та законних прав на житло ОСОБА_1 , який проживав і був зареєстрований в цій квартирі як член сім`ї наймача.

Згідно з статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що в силу неповнолітнього віку, а також відсутності можливості ознайомитися з документами про приватизацію спірної квартири, які знаходились постійно у ОСОБА_2 , він не володів інформацією, що спірна квартира була приватизована лише на ім`я ОСОБА_2

Також ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свого права дізнався у листопаді 2015 року від своєї сестри ОСОБА_4 , яка повідомила його про даний факт і тому просив поновити пропущений строк звернення до суду посилаючись на те, що не знав про приватизацію спірної квартири ОСОБА_2 та проживав з 2008 року по 2015 рік окремо, тому у нього не було необхідності в отриманні документів про право власності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач повідомив суду неправдиві відомості стосовно своєї необізнаності про приватизацію квартири, вказавши, що про своє порушене право дізнався лише у листопаді 2015 року, але ці відомості не відповідають дійсності.

З дослідженої в судовому засіданні цивільної справи №263/547/14-ц вбачається, що позивач 21.01.2014 року вже звертався до суду з позовною заявою стосовно спірних правових відносин і за позовною заявою вже 20.01.2014 року був обізнаний щодо приватизації квартири.

Отже, слід дійти висновку, що позивачем не доведено поважності причин пропущення строку позовної давності для захисту прав, оскільки ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість дізнатися про обставини порушення його права, зважаючи на те, що зареєстрований та проживав до 2008 року постійно у спірній квартирі, отже вчиняв або повинен був вчиняти юридично важливі дії щодо нього. При цьому ОСОБА_1 набув повноліття у 2006 році, а звернувся лише до суду у 2017 році, однак своїми правами щодо спірної квартири не цікавився, хоча повинен був це робити та нести повну відповідальність за житло. Також позивач після смерті батька ОСОБА_6 , який помер у 2009 році міг би звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Крім того, факт обізнаності матері позивача ОСОБА_5 про приватизацію квартири встановлено рішнням суду, тому вона мала право звернення до суду в інтересах свого неповнолітнього сина та таким правом не скористалася. Будь-яких належних доказів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

За таких обставни суд приходить до висновку щодо відстутності підстав для визнання розпорядження про приватизацію недійсним.

Так, оскільки усі позовні вимоги позивача є похідними від позовних вимог про визнання розпорядження про приватизацію недійсним, то інші позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житлово-експлуатаційного підприємства «Жилкомплекс», ОСОБА_3 , треті особи: Департамент міського майна Маріупольської міської ради, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичекова Олена Анатоліївна про визнання недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 04.02.2005 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Житлово-експлуатаційне підприємство «Жилкомплекс», місце реєстрації: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 .А.Куїнджи,92;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 .

Треті особи: Департамент міського майна Маріупольської міської ради, юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Металургів, 25;

Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичекова Олена Анатоліївна, юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 92.

Суддя П.І. Папаценко