П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-7164 Головуючий у1-й інстанції - Кравченко М. В.

Унікальний №372/773/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання фізичної особи недієздатною і встановлення опіки,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання його сестри, ОСОБА_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення його опікуном.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 від народження визнана інвалідом другої групи довічно, їй встановлено діагноз: помірна розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, гіпертонічна хвороба ІІ-го ступеню, вроджена деформація стоп, варикозна хвороба нижніх кінцівок. Писати та читати ОСОБА_1 не вміє, ніколи не працювала, сама себе не обслуговує, до цього часу нею опікувались батьки, проте після їх смерті нею почав опікуватись заявник, також йому допомагають його дружина та діти. Його сестра не в змозі працювати, вона не розуміє наслідків своєї поведінки не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях та потребує постійного нагляду та турботи. Стан її здоров`я з кожним роком погіршується, тому ОСОБА_2 просив суд визнати свою сестру недієздатною та призначити його опікуном.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року заява задоволена частково.

Суд визнав ОСОБА_1 недієздатною, встановив над нею опіку та доручив здійснення опіки над нею органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області.

В задоволенні вимоги про призначення заявника ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви (т.2, а.с.44-48).

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області не заперечував проти її задоволення та вказав, що при виїзді на місце проживання ОСОБА_1 представниками опікунської ради Обухівської РДА Київської області встановлено, що ОСОБА_1 обходить себе без сторонньої допомоги, самостійно купує продукти харчування, готує, прибирає, займається підробітком.

Крім того, зазначено, що заявник у справі, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.2, а.с.68).

Відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи у визначений судом строк не подали.

В суд апеляційної інстанції представники заінтересованих осіб не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток (т.2, а.с.64-66).

17 травня 2019 року до суду надійшла заява в.о. сільського голови Трипільської сільської ради про розгляд справи без участі представника сільської ради (т.2, а.с.70).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представників заінтересованих осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заява ОСОБА_3 про залучення його до участі в справі у якості правонаступника заявника у справі, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишена апеляційним судом без задоволення з тих підстав, що за правилом п.1 ч.1 ст. 1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини, як нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а тому дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Кулініченка Г. В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні даної справи районним судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в с. Трипілля Обухівського району Київської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є братом ОСОБА_1

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 4 від 18 січня 2019 року ОСОБА_1 страждає стійким психічним розладом: Легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю (МКХ-10: F 70.1). За своїм психічним станом ОСОБА_1 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин районний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними, потребує опіки над собою і призначення опікуна для повноцінного захисту своїх інтересів, а тому заява підлягає задоволенню.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 , рішенням органу опіки та піклування він визнаний таким, що може бути опікуном своєї сестри.

Однак суд вважав неможливим призначення заявника опікуном ОСОБА_1 , оскільки між ними існує майновий спір щодо поділу спадкового майна, який вирішується у судовому порядку, тобто вони є протилежними сторонами у іншій судовій справі № 372/3692/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

За таких обставин районний суд дійшов висновку, що заявник в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 64 ЦК України не може бути опікуном своєї сестри, оскільки його поведінка та інтереси суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Тому, ураховуючи положення ч. 1 ст. 65 ЦК України, районний суд вважав за можливе доручити здійснення опіки над ОСОБА_1 відповідному органу опіки та піклування до призначення іншого опікуна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що заявник у справі, ОСОБА_2 , помер після ухвалення рішення - 02 березня 2019 року (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 04.03.2019).

За правилом п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з вимогами ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

У даній справі, як вже зазначено вище, оскільки за правилом п.1 ч.1 ст. 1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини, як нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_1 недієздатною відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки судом доказів та невідповідності обставинам справи висновку районного суду про недієздатність ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

ОСОБА_1 вказує апеляційному суду, що поза увагою районного суду залишені показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, пояснили суду, що ОСОБА_1 сама за собою доглядає, обслуговує себе, розуміє значення своїх дій та вміє керувати ними. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що вона вміє користуватися мобільним телефоном, може розписатися за себе, придбавати продукти харчування, працевлаштувалась.

Однак ОСОБА_1 в силу свого психічного стану не в повній мірі розуміє значення обсягу цивільної дієздатності. ОСОБА_1 помилково ототожнює поведінку у побуті із здатністю набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатністю свідомо створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Так відповідно до ч.1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилами ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно зі ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Ураховуючи наведені положення процесуального закону, допустимим доказом при встановленні психічного стану особи є висновок експерта-психіатра. Тому значення відомостей цього висновку не можуть спростовуватися показаннями свідків, які не є експертами у галузі психіатрії.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_1 недієздатною, районний суд обґрунтовано поклав в основу свого рішення висновок судово-психіатричного експерта № 4 від 18 січня 2019 року, згідно з відомостями якого: ОСОБА_1 страждає стійким психічним розладом: Легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю (МКХ-10: F 70.1); За своїм психічним станом ОСОБА_1 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_1 за своїм психічним станом потребує встановлення над нею опіки (т.1, а.с.236-240).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що доручення опіки над нею до встановлення опікуна органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області не відповідає вимогам закону, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування рішення.

У даній справі районний суд, установивши, що ОСОБА_2 не може бути опікуном своєї сестри, оскільки його поведінка та інтереси суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування, обґрунтовано керувався положеннями ч. 1 ст. 65 ЦК України, відповідно до якої встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Адже суд не може залишити без опіки особу, яка є недієздатною та потребує опіки над собою.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам заявника та заінтересованих осіб у сукупності з наявними у його розпорядженні доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 377, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома