Справа № 463/4998/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2708/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Львів

Справа № 463/4998/17

Провадження № 22-ц/811/2708/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника ОСОБА_1 .

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2018 року у складі судді Леньо С.І.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», треті особи Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєв Сергій Олександрович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання права на відшкодування заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Імексбанк» про визнання за нею права на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 150 000 грн. за договором № від 26.01.2015р. про приєднання до публічного договору № 1 Банківського вкладу (Депозиту) від 20.01.2014р. під назвою вкладу «Постійний клієнт», укладеного з АТ «Імексбанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильності їх установлення, а також внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Зазначає, що 26 січня 2015 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі в.о. начальника відділення № 372 AT «ІМЕКСБАНК» у м. Львові ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір № про приєднання до Публічного договору № 1 Банківського вкладу (Депозиту) від 20 січня 2014 року під назвою вкладу «Постійний клієнт» (надалі - Договір). Згідно умов даного Договору, Позивачем було внесено в Банк 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. під 17 % (сімнадцять відсотків) річних, терміном до 29 квітня 2015 року. 27 травня 2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 105 - «Про початок процедури ліквідації AT «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

У відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), залишок боргу на депозитному рахунку ОСОБА_2 становив 150000,00 грн. як гарантована сума до виплати згідно вищевказаного Закону.

Листом від 27 грудня 2016 року позивача повідомили, що подана ліквідатором Банку пропозиція щодо включення ОСОБА_2 до переліку вкладників на отримання коштів повернута на доопрацювання.

Позивач вважає що дії Відповідача є незаконними та такими що порушують її права як споживача фінансових послуг та банківського вкладника.

Посилається на закон Закону України «Про систем гарантування вкладів фізичних осіб», згідно із частиною першою, четвертою статті 26 якого передбачено, що фонд гарантує кожному вкладнику банк відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку : ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухваленні рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

За правилами частин 1-3 ст. 27 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні посилається на неможливість стягнення коштів з банкрутуючого банку інакше як через порядок та черговість встановлену в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та посилається на відповідну практику, але Позивач і не ставить питання про стягнення коштів.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 26.01.2015р. між позивачем та ПАТ «Імексбанк» укладено договір № № 1 про приєднання до публічного договору № 1 Банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. на суму 150 000 грн. з виплатою 17 відсотків річних на строк до 29.04.2015р. (а.с.3). Внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 19931 від 26.01.2015р., копія якої, що звірена з оригіналом, долучена до матеріалів справи (а.с.3.).

26 травня 2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 105 - «Про початок процедури ліквідації AT «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

30 червня 2015 року ОСОБА_2 надіслала заяву на ім`я директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою виплатити З гарантовану суму за вкладом розміщеним в AT «ІМЕКСБАНК».

29 грудня 2015 року на ім`я Голови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідатора AT «Імексбанк» було направлено запит про результат розгляду заяви.

15 червня 2016 року ОСОБА_2 направила лист на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою виплатити належну їй суму та надати роз`яснення щодо затримки виплати.

Відповідно до листа ФГВФО від 12.07.2016р. (а.с.7), позивача повідомлено про те, що станом на 11.07.2016р. інформація про її вклади у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відсутні.

Згідно листа ФГВФО від 27.12.2016р. (а.с.10), пропозиція уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду зняття тимчасового обмеження вкладу позивача розглянута Фондом та повернута в банк на доопрацювання.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Крім того, оскільки вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами в межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду, його уповноважена особа також не є належним відповідачем за вимогами про стягнення такого відшкодування чи його частини. Натомість, у справі яка розглядається позов, предметом якого є визнання права на відшкодування за рахунок коштів Фонду, пред`явлено не до Фонду, а безпосередньо до банку-боржника, який жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, що з одного боку, виключає можливість закриття провадження у справі, а з іншого - виключає можливість задоволення такого позову, оскільки ПАТ «Імексбанк» в такому спорі є неналежним відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції фонду № 84 від 23.04.2015р. продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК» до 26 травня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105, «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону про систему гарантування, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Фонд - це юридична особа публічного права, що має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності та перебуває в його господарському віданні. Таким чином, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, вважаються публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону про систему гарантування, уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або його ліквідації.

Таким чином, Фонд виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Підпунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Положенням частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Фондом та уповноваженою особою Фонду, визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов`язки, які регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в межах визначених Законом повноважень і відповідно до встановленого цим Законом порядку.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов`язків для банку. Саме тому у ч.8 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється. Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів стосується виконання Фондом передбачених Законом функцій, зокрема, організації виплат і відшкодувань за вкладами, а тому такий спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.04.2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, оскільки ПАТ «Імексбанк» не впливає на права позивача щодо визнання права на відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Покликання в апеляційній скарзі, на те, що вказаний спір має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.05.2019 року.

Головуючий

Судді