Справа № 720/750/19
Провадження № 2/720/477/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника позивача Вівчара Р.Г.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання особи такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до колгоспних дворів, в якому проживали п`ятеро осіб. Відповідач ОСОБА_3 до 1991 року вибув з господарства на постійне місце проживання до іншого домоволодіння, з того часу свою частку в майні колишнього колгоспного двору не витребував, тому за пропуском строку давності витребування своєї частки, його доля у майні колишнього колгоспного двору перейшла до інших членів домоволодіння, які залишилися там проживати. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння, яку своєчасно прийняв як спадкоємець по закону її син ОСОБА_1 , оскільки почав відкрито користуватися та безперервно володіти спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння, яку своєчасно прийняли як спадкоємці по закону її чоловік ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .. Однак, з причин того, що при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просили суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку кожному на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , визначити за ними по 1/4 частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час.

В підготовчому судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги.

Відповідачі Тарасовецька сільська рада Новоселицького району та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак направили до суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 662 від 21 березня 2019 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ..

Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1987 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Тарасовецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Матеріалами справи з`ясовано, що відповідач ОСОБА_3 вибув з вказаного господарства до 1991 року, фактично залишившись бути зареєстрованим у домоволодінні. Після свого вибуття з вказаного домоволодіння більше трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребував по сьогоднішній день, позов визнав, а тому суд вважає, що він втратив частку в майні колишнього колгоспного двору даного домоволодіння.

Таким чином, житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння належали голові двору ОСОБА_4 та членам двору ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності по 1/4 частці за кожним.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 18 січня 2012 року ОСОБА_6 змінив ім`я та прізвище на ОСОБА_1 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.

Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 своєчасно прийняв її син ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги, оскільки почав відкрито користуватися та безперервно володіти спадковим майном, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 661 від 21 березня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої також відкрилась спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння.

Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємці за законом першої черги своєчасно прийняли по 1/8 частці домоволодіння її чоловік ОСОБА_1 та донька померлої ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 663 від 21 березня 2019 року.

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом 1 черги після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , своєчасно прийняли спадщину, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати за позивачами ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки, а саме на 1/4 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 та на 1/8 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_5 , та за ОСОБА_2 на 1/8 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 ..

Окрім цього, позивачам не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглася на теперішній час, що унеможливлює отримання ними свідоцтв про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавців у спільному сумісному майні.

При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачами по 1/4 частці у вказаному домоволодінні, як їх частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час.

На підставі ст.ст. 120, 123, 126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору у домоволодінні, що розташовано по АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на 3/8 частки домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», гаражу літера «В», сараю літера «Г», літньої кухні літера «Д», навісу літера «Е», сараю літера «Ж», вбиральні літера «З», огорожі № 1-2, а саме на 1/4 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 та на 1/8 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_5 .

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/8 частку домоволодіння, що розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», гаражу літера «В», сараю літера «Г», літньої кухні літера «Д», навісу літера «Е», сараю літера «Ж», вбиральні літера «З», огорожі № 1-2, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 .

Визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному по 1/4 частці в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час у домоволодінні, що розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», гаражу літера «В», сараю літера «Г», літньої кухні літера «Д», навісу літера «Е», сараю літера «Ж», вбиральні літера «З», огорожі № 1-2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ляху Г.О.