Ухвала

23 травня 2019 року

м. Київ

справа № 641/3711/18

провадження № 61-9370 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду від 10 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року комунальне підприємство (далі - КП) «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

у розмірі 14 547,86 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснював, внаслідок чого

утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2012 року по 30 квітня 2018 року

у розмірі 7 831,23 грн, та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2011 року по 30 квітня 2018 року

у розмірі 4 257,47 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні втрати у сумі 1 996,72 грн та три відсотки річних 462,44 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня

2018 року позов КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 12 666,77 грн. Компенсовано КП «Харківводоканал» судовий збір

у розмірі 1 762,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 14 547,86 грн, яка станом на

1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн*100=192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом

а), б), в), пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Посилаючись на наявність обставини передбаченої підпунктом

б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 , разом з тим не наводить жодної конкретної іншої справи, в якій обставини, встановлені у цій справі, можуть бути преюдиційними. Отже, наведені доводи заявника є безпідставним.

Крім того, доводи касаційної скарги та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки саме по собі посилання на це не може бути підставою для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. При цьому судова практика у цій категорії справ є незмінна, а доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду

від 10 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 05 квітня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник