Провадження № 2-з/161/35/19
У Х В А Л А

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 (вх. № 45916/19) про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

01.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та стягнення надміру сплачених коштів (безпідставно набуте майно), з яким має намір звернутись до суду.

В своїй заяві позивач вказує на те, що 22.01.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики на виконання умов якого ОСОБА_2 (позикодавець) передав йому (позичальнику) у власність грошові кошти в сумі 1 714 000, 00 грн. Строк повернення коштів визначено до 29.02.2020 року. За умовами договору позика може повертатись достроково. Відповідно до розписки про повернення позики позичальник повернув, а позикодавець отримав від позичальника 31.05.2019 року (тобто, достроково) 1 909 509, 50 грн. Заявник вважає, що переплачена ним сума коштів в розмірі 195 509, 50 грн. має бути повернута позикодавцем, як безпідставно набуте майно. Крім того, у зв`язку з достроковим виконанням зобов`язань за договором позики, у нього виникло право вимоги до ОСОБА_2 про дострокове виконання ним зобов`язань, передбачених п.4.7 договору, а саме, зобов`язання позикодавця вчинити дії, які необхідні для переходу права власності від нього до позичальника на транспортні засоби: Volkswagen LT46, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; Mercedes-Benz Sprinter 412D, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Оскільки ОСОБА_2 добровільно не вчиняє дії для переходу права власності на майно, а також не повертає безпідставно набуте майно (надміру сплачені кошти), заявник вважає, що не накладення арешту на зазначені транспортні засоби робить можливим подальше їх відчуження, що призведе до затягування цивільного процесу, неефективного захисту його прав. З врахуванням зазначеного, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та внесення запису про заборону відчуження на наступне нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 : транспортний засіб (автомобіль): Volkswagen LT46, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; транспортний засіб (автомобіль) Mercedes-Benz Sprinter 412D, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; ј частку у праві власності на квартиру, загальною площею 49, 7 кв.м., житловою площею 31, 5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 13974427.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Виходячи із змісту ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених заявником посилань у заяві та наданих документів, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір стосовно виконання зобов`язань за договором позики.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „ Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наявність та характер спору, що виник між сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається, а також не наведено достатніх підстав вважати, що існує обґрунтована ймовірність утруднення виконання рішення в майбутньому в разі задоволення його позову.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх. № 45916/19) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 01.10.2019 року.

Суддя Черняк В.В.