ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2254/19 Справа № 183/4354/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності

за апеляційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укртрансгаз» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в якому, з урахуванням уточненого позову, просять визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . В обґрунтування свого позову, позивачі зазначають, що вони з червня 1994 року зареєстровані та проживають в житловому будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Так, з 1985 року позивач ОСОБА_1 працював в Дніпропетровському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів, яке в подальшому було реорганізовано та об`єднано з Запорізьким лінійним управлінням магістральних газопроводів. Таким чином, позивач в даний час являється працівником Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укратрансгаз». В 1994 році позивача було відряджено до м. Новомосковська Дніпропетровської області, де по приїзду він з сім`єю заселився до житлового будинку АДРЕСА_1 , який знаходився поблизу газорозподільної станції. Зазначений будинок знаходиться в оперативному користуванні Запорізького ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», зі згоди якого всіх членів сім`ї було зареєстровано за даною адресою. З 1994 року по теперішній час даний житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, знаходиться в повному володінні та користуванні позивачів. Впродовж багатьох років вони постійно, безперервно доглядали за будинком та забезпечували збереження його цілісності і придатності до використання та проживання, провели у ньому косметичний ремонт, заміну даху, вікон, дверей, здійснювали догляд за прибудинковою територією, встановили новий паркан. Відповідач до теперішнього часу не претендує на домоволодіння, не заявляє прав та жодного бажання нести обов`язок по його утриманню, повністю втратив інтерес до будинку та перестав утримувати його у сфері свого господарського відання. Звернувшись до Запорізького ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», як балансоутримувача об`єкту нерухомості, з заявою про можливу передачу їм у приватну власність спірного житлового будинку, отримали лист від 23.06.2017 року, у якому відповідач повідомив про неможливість передачі в приватну власність ввіреного йому майна, оскільки в ПАТ «Укртрансгаз» відсутній орган, який уповноважений здійснювати приватизацію. Те, що спірний житловий будинок перебуває у віданні ПАТ «Укртрансгаз» та належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вбачається з письмової відповіді, технічного паспорту на будинок та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Між тим, позивачі зазначають, що з червня 1994 року вони добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються зазначеним домоволодінням, на сьогоднішній день сім`я продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім них немає, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок в рівних частках, як за набувачами таких прав за набувальною давністю (а.с.а.с.2-4,20-22,88-89).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку «А», загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: прибудова - літ. «а1», ганок літ. «а», сарай - літ. «Б», сарай - літ. «В», гараж - літ. «Г», ворота №1, хвіртка №2, паркан №3, огорожа № 4-6, замощення літ. «І», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку «А», загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: прибудова - літ. «а1», ганок літ. «а», сарай - літ. «Б», сарай - літ. «В», гараж - літ. «Г», ворота №1, хвіртка №2, паркан №3, огорожа № 4-6, замощення літ. «І», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 136-142).

В апеляційній скарзі Міністерство енергетики та вугільної промисловості України просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 149155).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2017 року, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 03.10.2014 року зареєстроване за Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, форма власності - державна (а.с. 93).

ОСОБА_1 з 1985 року перебував у трудових відносинах з Запорізьким ЛВУМГ філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» та разом з сім`єю з 1994 року проживав у будинку АДРЕСА_1 .

Реєстрація місця проживання позивача разом з дружиною з червня 1994 року за адресою АДРЕСА_1 підтверджується відміткою у їх паспортах (а.с. 5-6, 90-91). Крім того за даною адресою зареєстровані їх діти - ОСОБА_3 . - з 1999 року, ОСОБА_5 - з 2003 року, та онуки - ОСОБА_4 - з 2006 року, та ОСОБА_6 - з 2009 року, що підтверджується актом голови квартального комітету (а.с. 92).

Відповідно до довідки № 48/2017, виданої Запорізьким лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» з заявою про передачу йому у приватну власність житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Листом відповідача № 1197/07-01 від 23.06.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у передачі в приватну власність житлового будинку, який знаходиться в оперативному користуванні Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», у зв`язку з тим, що в ПАТ «Укртрансгаз» не створювався орган уповноважений здійснити приватизацію (а.с.8).

Відповідачем Міністерством енергетики та вугільної промисловості України подано до суду копію Наказу №642 від 10.10.2016 року про передачу майна з балансу ПАТ «Укртрансгаз» у комунальну власність територіальної громади м. Новомосковська Дніпропетровської області державного майна: 2 житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в, що обліковується на балансі філії УМГ «Харківтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» (а.с.57).

Пунктом 1.2. Наказу визначено - Керівнику ПАТ «Укртрансгаз» надати до Міненерговугілля акт приймання-передачі зазначеного державного майна.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що позивачі з 1994 року безперешкодно користуються нерухомим майном та продовжують відкрито, постійно ним володіти з 1994 року, що дає підстави визнати позивачів власниками нерухомого майна у рівних частках, з підстав зазначених в ст. 344 ЦК України.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Запорізьким ЛВУМГ філії УМГ "Харківгазтранс" ПАТ "Укргазтранс", він та члени його сім`ї вселилися у спірний житловий будинок за згоди Запорізького ЛВУМГ філії УМГ "Харківгазтранс" ПАТ "Укргазтранс" та не могли не знати, що реєструються в житловому будинку, що належить на праві господарського відання Запорізького ЛВУМГ філії УМГ "Харківгазтранс" ПАТ "Укргазтранс" та надається їм саме у користування.

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.93) власником житлового будинку АДРЕСА_1 наразі є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Розглядаючи справу та застосовуючи як підставу для задоволення позову ст.344 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що позивачі не довели підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки вони не могли не знати, що реєструються в житловому будинку, що належить на праві господарського відання Запорізького ЛВУМГ філії УМГ "Харківгазтранс" ПАТ "Укргазтранс", право власності на спірний житловий будинок зареєстроване за Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, а сам по собі факт користування позивачами даним житлом та проведення ремонтних робіт у будинку не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: