Справа № 445/953/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1402/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_2 до Червоненської сільської ради, Золочівської районної ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та скасування держаної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом (а.с.2-4 т.1), який було уточнено заявою від 13.08.2015 року (а.с.86-87 т.1), з остаточними вимогами: про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого 22.12.1988 року виконавчим комітетом Золочівської районної ради народних депутатів ОСОБА_7, та про скасування державної реєстрації права власності НОМЕР_1 від 22.12.1988 року за ОСОБА_7 на цей будинок.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що первинно будинок належав ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, склавши за життя на неї (позивача) заповіт, на підставі якого їй (позивачеві) було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після чого вона разом із своєю сім'єю перейшла жити в цей будинок.

Після смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак, їй стало відомо про наявність спадкоємця за заповітом, який чоловік склав за життя на користь їхнього внука - відповідача ОСОБА_4

Звернувшись у Золочівське БТІ, позивач дізналась, що будинок, який вона успадкувала, було оформлено на її чоловіка на підставі рішення виконавчого комітету Червоненської сільської ради народних депутатів від 15.11.1988 року №59 та рішення виконавчого комітету Золочівської районної ради народних депутатів від 17.11.1988 року №374, однак, як виявилось, таких рішень не існує.

На підставі вказаних рішень, 22.12.1988 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право особистої власності на будинок та здійснено державну реєстрацію права власності на будинок.

Зазначає, що оформлення права власності на будинок за її чоловіком ОСОБА_7 є незаконним, оскільки успадковане нею майно є її особистою власністю.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 27.07.2016 року залучено до участі у справі, як правонаступника позивача ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_2 (а.с.141 т. 1).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року вказаний позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 22.12.1988 року про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7

Скасовано державну реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 22.12.1988 року за ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд в порушення вимог процесуального закону прийняв до розгляду заяву від 13.08.2015 року, подану в порядку ст.31 ЦПК України, яка не підписана ні позивачем, ні її представником.

Вважає, що висновки суду в частині вирішення питання про застосування наслідків спливу позовної давності є неправильними, оскільки судом в цій частині допущено порушення норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Звертає увагу, що позивач ОСОБА_6, проживаючи разом із своїм чоловіком у спірному будинку, могла дізнатись, хто є власником, однак, впродовж близько 30-ти років не вчиняла жодних дій для реалізації свого права власності на спірний будинок.

Апелянт зазначає, що при вирішенні даного спору по суті, судом не було враховано чинних на момент виникнення спірних правовідносин нормативних актів, які регулювали порядок оформлення та реєстрації права власності на будинки.

Звертає увагу, що згідно із записами у погосподарських книгах по даному господарству, після смерті ОСОБА_8 головою колгоспного двору записано ОСОБА_7 і позивач ОСОБА_6 цих записів не оспорювала.

Крім того, вважає, що суд обов'язково повинен був витребувати та дослідити оригінали письмових документів, копії яких надала позивач, зокрема, оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке до того ж видане на ОСОБА_9, а не позивача ОСОБА_6

В судове засідання представники Червоненської сільської ради та Золочівської районної ради не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень, які вони отримали (а.с.100, 102 т.2), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_4 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого 11.10.1971 року у виконкомі Червоненської сільської ради депутатів трудящих за реєстровим №9, 07.08.1973 року нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Пілат О.Й. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, згідно з яким ОСОБА_9 успадкувала жилий будинок з господарськими будівлями в с.Червоне Золочівського району Львівської області і належав померлій на підставі запису в погосподарській книзі за №511 виконкому Червоненської сільської Ради (а.с.9, 63-78 т.1).

Відомості про реєстрацію цього свідоцтва у виконкомі Червоненської сільської ради депутатів трудящих відсутні (а.с.10 т.1).

Згідно із записами в погосподарській книзі за 1971-1973 роки та виданою на їх підставі довідкою Червоненської сільської ради від 15.05.2015 року за №195 (а.с.10, 31-32, 41 т.1, а.с.46 т.2), головою господарства №511, яке належало до суспільної групи «колгоспний двір», по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 записано ОСОБА_7 - чоловіка позивача ОСОБА_6

Згідно із записами в погосподарських книгах за 1977 - 1979 роки, 1980 - 1982 роки, 1983 - 1985 роки, 1986 - 1989 роки та станом на 01.01.1996 року (а.с.34 т.1, а.с.37-40 т.2), головою колгоспного двору господарства по АДРЕСА_1 записано також ОСОБА_7

Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок (а.с.11-12 т.1), виданим 22.12.1988 року виконавчим комітетом Золочівської районної ради народних депутатів, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить голові колгоспного двору ОСОБА_7, право власності якого зареєстровано Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.12.1988 року, про що в реєстрову книгу внесено запис за реєстровим НОМЕР_1.

В цьому свідоцтві зазначено, що воно видане на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської районної ради народних депутатів від 17.11.1988 року №374, яке в свою чергу, прийняте відповідно до рішення виконавчого комітету Червоненської сільської ради народних депутатів від 15.11.1988 року №59 (а.с.12 т.1).

З відповіді Червоненської сільської ради встановлено, що рішення за 1988 рік в раді не збереглись (а.с.42 т.1, а.с.41 т.2).

За інформацією архівного відділу Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (а.с.44 т.1), документи Червоненської сільської ради за 1988 рік на зберігання в архівний відділ не передавались, а рішення виконкому Золочівської районної ради народних депутатів №374 від 17.11.1988 року в архівному відділі не значиться.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Червоненської сільської ради народних депутатів №46 від 20.09.1988 року та рішенням виконавчого комітету Золочівської районної ради народних депутатів №58 від 23.02.1989 ОСОБА_7 було дозволено будівництво літньої кухні на власному подвір'ї в с.Червоне Золочівського району Львівської області (а.с.18-24 т.1), а 20.06.2001 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4746 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.25 т.1).

Згідно із записами в будинковій книзі, в спірному будинку з 13.03.1979 року були зареєстровані ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_6 та їхні діти (а.с.26-30 т.1).

Із матеріалів спадкової справи №69, заведеної 18.02.2015 року Золочівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.112-129 т.1), встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина померлого - ОСОБА_6 та його внук - ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, які підтримала її правонаступник ОСОБА_2, та визнаючи недійсним видане 22.12.1988 року виконавчим комітетом Золочівської районної ради народних депутатів чоловікові позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 свідоцтво про право особистої власності на спірний будинок, суд першої інстанції виходив із того, що будинок належав позивачеві ОСОБА_6 на праві особистої власності, яке вона набула в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, і жодних правочинів, на підставі яких будинок міг бути відчужений її чоловікові ОСОБА_7, суду не надано, а рішення Золочівської районної ради народних депутатів №374 від 17.11.1988 року, на підставі якого ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право особистої власності на будинок, в місцевому архіві немає, тому у ОСОБА_7 були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на спірний будинок.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виникнення права власності на нерухоме майно на момент виникнення спірних правовідносин регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, Законом Української РСР від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 19.01.1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 вказаної вище Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року.

На виконання вказаної вище постанови Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали

Отже, з аналізу наведених вище норм матеріального права та за встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку про те, що виконавчий комітет Червоненської сільської ради народних депутатів своїм рішенням від 15.11.1988 року №59 посвідчив право власності на спірний будинок ОСОБА_7, як голови колгоспного двору, на підставі записів погосподарських книг, у яких в період після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, по 1989 рік головою господарства (головою «колгоспного двору») по АДРЕСА_1 був записаний саме ОСОБА_7 і такі записи в погосподарських книгах за вказаний період ніким не оспорювались, а тому є чинними.

Отже, оформлення та реєстрація права власності на спірний будинок за ОСОБА_7, як за головою «колгоспного двору», на підставі записів погосподарських книг в повній мірі узгоджується з наведеними вище нормативними актами, а тому правових підстав для висновку про незаконність видачі йому оспорюваного свідоцтва про право особистої власності на будинок та здійснення державної реєстрації його права власності на цей будинок в органах БТІ, - немає.

Позивач ОСОБА_6 свого права власності на спірний будинок у виконавчому комітеті Червоненської сільської ради не реєструвала і записів в погосподарських книгах про те, що вона була головою вказаного господарства, немає.

Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_6 є безпідставними і задоволенню не підлягають, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_2, з наведених вище мотивів.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог по суті, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача - немає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову та, відповідно, задоволенням апеляційної скарги відповідача, судові витраті по сплаті судового збору, які відповідач поніс за подання апеляційної скарги в розмірі 732 грн., що підтверджено документально (а.с. 24 т.2), підлягають компенсації за рахунок правонаступника позивача ОСОБА_6, - ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_2, про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого 22.12.1988 року виконавчим комітетом Золочівської районної ради народних депутатів ОСОБА_7, та про скасування державної реєстрації права особистої власності ОСОБА_7 на цей будинок за НОМЕР_1 від 22.12.1988 року, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 732 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.