Справа № 462/3240/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/966/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Палюх Н.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Серафин Людмила Вікторівна про визнання правочину частково недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 у липні 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним пункт 12 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу Серафин Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 663, та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на його користь 12 000 дол. США сплаченого авансу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 червня 2014 року між ним та відповідачами був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна згідно пункту 1 якого сторони зобов'язувалися в майбутньому в строк до 31.12.2014 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 15 в будинку № 64 на проспекті Червоної Калини у м. Львові, яка належала на праві приватної власності відповідачам. До підписання попереднього договору, ним в рахунок належних за основним договором платежів було передано відповідачам 5 000 доларів США, які, як зазначено в абзаці 2 пункту 11 попереднього договору, вважаються авансом. В подальшому 19.07.2014 року ним додатково було передано відповідачам ще 5 000 доларів США, а 02.09.2014 року - ще 2 000 доларів США, а всього було передано 12 000 доларів США. В обумовлений у попередньому договорі строк основний договір не був укладений. У пункті 12 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що при невиконанні умов даного договору з вини покупця аванс в сумі 59 100 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США залишається у продавців, а при невиконанні умов даного договору продавцями, вони зобов'язані повернути покупцю аванс в сумі 59 100 грн., що є еквівалентом 5 000 доларам США. Зазначає, що цивільним законодавством не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов'язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладено, то аванс залишається у сторони, яка його отримала, а тому вважає, що така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, а отже п. 12 попереднього договору слід визнати недійсним відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України. Вказує, що починаючи з 2015 року, він неодноразово звертався до відповідачів з проханням повернути йому кошти, проте отримував відмови, що змусило його захищати порушене право в судовому порядку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Серафин Людмила Вікторівна про визнання правочину частково недійсним та стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 183 093 грн. 47 коп. (сто вісімдесят три тисячі дев"яносто три грн. 47 коп.) авансу, що по курсу НБУ станом на 06.06.2018 року становить 7 000 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 904, 80 грн. судового збору з кожного.

В решті вимог відмовлено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кошти в сумі 5 000 доларів США та 2 000 доларів США були передані як гарантія укладення основного договору, а тому не підлягали поверненню у випадку непідписання основного договору. Стверджує, що згідно розписок, наданих ним позивачу, жодних застережень щодо повернення даних коштів у випадку непідписання основного договору не було, жодних зобов'язань з його боку за даними розписками та наслідків не передбачалось. Вважає, що саме з цих підстав кошти в розмірі 12 000 доларів США не підлягають поверненню позивачу. Посилається також на те, що у зв'язку з тим, що з вини позивача не було укладено основний договір купівлі-продажу квартири, ним були понесені значні збитки, зокрема внаслідок девальвації гривні та здорожчання долара, вартість квартири, яка була предметом попереднього договору купівлі-продажу знизилась вдвічі. Зазначає, що у 2014 році він мав намір продати квартиру за 52 000 доларів США, а станом на сьогоднішній день вартість даної квартири становить 27 000 доларів США.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справи розглядаються судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою про призначення справи до розгляду в апеляційному суді від 30 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи з повідомленням учасників справи, без їх виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом направлення повідомлень про місце, дату і час розгляд справи та оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності. Справа розглядається з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення коштів в сумі 7 000 доларів США. Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна від 05.06.2018 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4

19 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_2 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського округу Серафин Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 663, за умовами якого сторони зобов'язуються в майбутньому, в строк до 31.12.2014 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Продаж квартири буде здійснюватися за суму 614 640 грн., 00 коп., що є еквівалентом 52 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 16.06.2014 року.

Згідно п. 11 попереднього договору, до підписання цього договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавці отримали грошову суму в розмірі 59 100 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5 000 доларів США. В момент розрахунків грошова сума розцінюється сторонами як аванс та буде зарахована у належний з покупця платіж за основним договором.

Сторони не заперечують, що у рахунок належних за основним договором платежів ОСОБА_3 19.06.2014 року було передано відповідачам 5 000 доларів США, 19.07.2014 року передано ще 5 000 доларів США та 02.09.2014 року - ще 2000 доларів США, а всього ОСОБА_3 передано відповідачам грошову суму у розмірі 12 000 доларів США.

З розписки вбачається, що ОСОБА_2 розписався про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в загальній сумі 12 000 доларів США (а.с.66).

Відповідно до п.12 попереднього договору, при невиконанні умов даного договору з вини покупця аванс в сумі 59 100 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5 000 доларів США, залишається у продавців. При невиконанні умов даного договору продавцями, вони зобов'язані повернути покупцю аванс в сумі 59 100 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5 000 доларів США.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Зміст позову ОСОБА_3 полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від нього відповідачами, як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв'язку з тим, що зобов'язання не виконано (не укладено основний договір).

Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачам грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 7 000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо авансу, а тому спірні правовідносини регулюються статтею 570 ЦК України, положеннями якої суд першої інстанцій правильно керувався при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Частина друга статті 533 ЦК України встановлює, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки умовами попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 червня 2014 року визначено, що при невиконанні умов даного договору з вини покупця аванс в сумі 59 100 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5 000 доларів США залишається у продавців, а ОСОБА_7 у рахунок належних за основним договором платежів було передано відповідачам грошову суму у розмірі 12 000 доларів США, то аванс в сумі 183 093 грн. 47 коп., що по курсу НБУ станом на 06.06.2018 року становить 7 000 дол. США, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Отже, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч обов'язку доказування позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 25 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Серафин Людмила Вікторівна про визнання правочину частково недійсним та стягнення коштів - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.