Справа № 453/1397/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/568/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , представника Славської с/р Луців І.А .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 453/1397/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року ухваленого судом у складі судді Ясінського Ю.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу державної реєстрації, з участю третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання недійсними та скасування рішень Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки та виключення і скасування з Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, згідно якого просить визнати недійсними та скасувати рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області №2207 від 27.11.2014 року та №2208 від 27.11.2014 року, визнати недійсним та скасувати свідоцтва про право власності на земельні ділянки, виключити та скасувати з Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Сколівською державною нотаріальною конторою 23.12.1986 року, він та відповідачка ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку, що в АДРЕСА_1 . За господарством в АДРЕСА_1 , рахувалась земельна ділянка площею 0,21 га. Враховуючи, що він та відповідачка є власниками будинку в рівних частках, відтак їх право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам у вартості будинку. Незважаючи на це, Славська селищна рада надає перевагу ОСОБА_3 та приймає оскаржувані рішення, а саме рішення №2207 від 27.11.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0698 га гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та рішення №2208 від 27.11.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1084 га гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Вважає оскаржувані рішення незаконним та такими, що порушують його права як власника 1/2 частини будинку. Згідно первинного опорного плану, на якому показано план розташування земельних ділянок на АДРЕСА_1 , вбачається, що новоутворенні земельні ділянки площею 0,0698 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва житлового будинку та площею 0,1084 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 розташовані по периметру існуючого житлового будинку, а сам існуючий будинок разом з земельною ділянкою на якій він розташований з незначною площею 0,01 га виокремлений і не введений в жодну з новоутворених 2-ох земельних ділянок. При прийнятті селищною радою оскаржуваних рішень щодо розпорядження прибудинковою земельною ділянкою по АДРЕСА_1 порушено його права, оскільки перевагу надано лише одному з користувачів спільної земельної ділянки, а саме відповідачу ОСОБА_3

Рішенням суду позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області №2207 від 27.11.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0698 га гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на території Славської селищної ради».

Визнано недійсним та скасовано рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області №2208 від 27.11.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1084 га гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 на території Славської селищної ради».

Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку серія та номер: НОМЕР_3 , видане 10.12.2014 року на ім`я ОСОБА_3 площею 0,0698 га., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки від 05.12.2014 року.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на земельну ділянку серія та номер: НОМЕР_4 виданого 10.12.2014 року на ім`я ОСОБА_3 площею 0,1084 га кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Виключено і скасовано з Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки ОСОБА_3 :

-площею 0,0698 га, кадастровий номер НОМЕР_1 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1

-площею 0,1084 га, кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 В апеляційні скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд не застосував закони, які підлягали застосуванню, а саме ч 1-3 ст. 16-19; ч.5. ст. 20, ст. 73, ст. 96 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 року, яким врегульовано порядок надання радгоспам земельних ділянок для житлових будівель і споруд в межах селища міського типу у вторинне користування громадянам і документи, які засвідчують право на таке землекористування. Судом хоч і було процитовано положення ст. 16 ЦК України в частині захисту цивільних прав шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб , проте вони не були застосовані при прийнятті судового рішення. Спосіб захисту права як виключення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку не передбачений ні Земельним кодексом України, ні ЦК України, а тому позовна вимога цій частині є незаконною. Вказує на те, що 23 грудня 1986 року ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 набули право спільної часткової власності в рівних частинах на житловий будинок з господарською будівлею, сараєм, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину посвідченого Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області. Зазначає, що ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок в 1962 році не в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Згідно Витягу з погосподарської книги №6 Славської сільської ради станом на 1960 рік в особистому користуванні спадкодавця ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка під будівлями площею 0,01 га. Поряд з цим, після оформлення права власності на житловий будинок рішення про надання їй у вторинне користування присадибною земельною ділянкою площею 0,28 га та чи площею 0,21га радгоспом «Славський» не приймалось , відповідно записи про право вторинного землекористування із зазначеною площею на ім`я ОСОБА_5 в реєстрові книги виконкому Славської селищної Ради народних депутатів не вносились. Відповідно до Наказу радгоспу « Славський» №78 від 15.09.1991 року «Про передачу в земельний запас Славської селищної ради, Волоснянківської, Опорецької та Лавочнянської сільських Рад земель від радгоспу «Славський» земельна ділянка навколо спадкового будинку передана з постійного користування радгоспу «Славський» до земель запасу Славської селищної Ради народних депутатів. Після цього в 1991 році Славською селищною радою за ОСОБА_3 була закріплена земельна ділянка орієнтовною площею 0,20 га., яка знаходиться біля її житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Славської селищної ради від 09.03.2016 року № 818. Вказує на те, що позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог, не довів обставини щодо надання радгоспом «Славський» спадкодавцю ОСОБА_5 у вторинне користування присадибної земельної ділянки площею 0,21 га та по АДРЕСА_1 , відведення їй цієї земельної ділянки на підставі рішення виконкому Славської селищної Ради народних депутатів, встановлення меж присадибної земельної ділянки в натурі. Тим самим, позивач не довів порушення його прав власності або користування на земельну ділянку площею 0,21 га чи площею 0, 28 га на АДРЕСА_1 . Крім цього, зазначає, що до ОСОБА_3 і до позивача ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою тільки площею 0,01 га та під будівлями, а не площею 0,28 га чи 0,21 га, що узгоджується із висновками, викладених в рішенні Сколівського районного суду Львівської області від 21.10.2011 року, яке набрало законної сили 13.12.2011 року у цивільній справі №2-616/11 та в ухвалі Апеляційного суду Львівської області 13.12.2011 року. Просить прийняти постанову, якою скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Відповідно до ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно Свідоцтва про спадщину за законом, виданого Сколівською державною нотаріальною конторою 23.12.1986 року спадкоємцями майна ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 -позивач по справі та відповідач ОСОБА_3 .

До складу спадкової маси входив житловий будинок по АДРЕСА_1

Успадкований житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,01 га.

Згідно погосподарських книг за 1958-1960 роки за господарством ОСОБА_5 рахувалася земельна ділянка площею 0, 21 га.

27.11.2014 року Славська селищна рада прийняла рішення №2207 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0698 га ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на території Славської селищної ради. Даним рішення затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0698 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та передано земельну ділянку у власність.

27.11.2014 року Славською селищною радою прийнято рішення №2208 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1084 га ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 на території Славської селищної ради. Даним рішенням затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1084 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та надано ОСОБА_3 дану земельну ділянку у власність.

В подальшому відповідач ОСОБА_3 виготовила правовстановлюючі документи на надані їй у власність земельні ділянки, а саме: Свідоцтво про право власності на земельну ділянку серія та номер: НОМЕР_3 , видане 10.12.2014 року на ім`я ОСОБА_3 площею 0,0698 га кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право власності на земельну ділянку серія та номер: НОМЕР_4 , виданого 10.12.2014 року на ім`я ОСОБА_3 площею 0, 1084 га кадастровий номер НОМЕР_2 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , що стверджується наявними у матеріалах справи Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №107913269 та №107912809 від 18.12.2017 року.

На виділеній земельній ділянці відповідач ОСОБА_3 відповідно до проекту забудови побудувала житловий будинок, який на даний час у зв`язку із спором, не зданий в експлуатацію.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із преюдиції рішення Львівського апеляційного адміністративного суду Львівської області від 04.12.2013 року, яким залишено без змін рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29.03.2011 року про те, що за господарством померлої ОСОБА_5 на 1986 рік рахувалася земельна ділянка площею 0, 21 га, що підтверджується довідкою Славської селищної ради №3400 від 20.11.2008 року, а відтак вважає, що відповідно до статей 90, 91 ЗК УРСР від 8 липня 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб, земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі

Згідно із ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом не взято до уваги, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 23.12.1986 року спадкове майно на яке видано Свідоцтво складається з цілого дерев`яного жилого будинку з двох кімнат і однієї кухні розміром жилої площі 38,25 кв.метрів, зазначеного в плані під літ. «А-1» та господарської будівлі-сараю, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, закріпленій за радгоспом «Славський», які належали померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Славської селищної Ради народних депутатів 23 серпня 1962 року та зареєстрованого у Стрийському МБТІ 23 вересня 1972 року за № 265. (а.с.22 т.1) .

По даних погосподарської книги за 1958-1960 роки в особистому користуванні спадкодавця ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка площею 0, 01 га. Інша частина земельної ділянки площею 0,28, а в подальшому 0, 21 га, якою користувалася при житті ОСОБА_5 належала радгоспу «Славський», а тому згідно пояснень представника Славської селищної ради Сколівського району записи у реєстрову книгу про таку земельну ділянку не вносилися, оскільки перебували у користуванні радгоспу «Славський», який відповідно до Статуту розпоряджався своїми землями та надавав їх у користування працівникам радгоспу.

З прийняттям Закону України «Про власність» та відповідно до Наказу радгоспу «Славський» №78 від 15.09.1991 року «Про передачу в земельний запас Славської селищної ради, Волосянківської, Опорецької та Лавочнянської сільських рад земель від радгоспу «Славський» земельна ділянка навколо будинку, що належав ОСОБА_5 передана з постійного користування радгоспу «Славський» до земель запасу Славської селищної Ради народних депутатів.(а.с.78 т.1). В подальшому, згідно заяви відповідача ОСОБА_3 у 1991 році Славська селищна рада передала ОСОБА_3 земельну ділянку у користування площею 0,21 га, що підтверджується довідкою №818 від 09.03.2016 року, записами у по господарських книгах та поясненнями представника Славської сільської ради, яка зазначила, що саме ОСОБА_3 оплачувала земельний податок за земельну ділянку, яка була у її користуванні площею 0, 21 га.

Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він після смерті матері не звертався у радгосп «Славський» про передачу йому у користування земельної ділянки, якою користувалася при житті ОСОБА_5 та в період з 1991 року не звертався із заявою до Славської селищної ради про надання йому тієї ж земельної ділянки у користування чи іншої, що були у розпорядженні органу місцевого самоврядування, а відтак не довів свого права користування на спірну земельну ділянку та відведення її в натурі із визначенням межових знаків на підставі рішення виконкому Славської сільської ради, внесення записів про таку земельну ділянку у по господарські книги на його прізвище, що передбачалося ч.ч. 1-3 ст.16, 19, ч.5 ст.20, 73, 96 Земельного кодексу УРСР 1970 року. Відтак, відповідач не довів порушення його права на користування земельною ділянкою площею 0, 21 га, що виключає захист його права на землю у спосіб, передбачений ст.ст. 152, 155 ЗК України.

Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільської ради належить вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян.

Із врахуванням вище зазначеного, до позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,01 га під будівлями, а не площею 0, 21 га, що відповідає положенням ст.ст. 13,15 та 16 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року, п.п. 25,26 Положення про землі міст і селищ міського типу Української РСР, затвердженого Постановою РМ Української РСР від 20.03.1984 року №136, які діяли на момент прийняття спадщини позивачем та відповідачем після смерті ОСОБА_5 в серпні 1985 року, ч.2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 Цивільного кодексу України та узгоджується із висновками, викладеними у рішенні Сколівського районного суду Львівської області від 21.10.2011 року, яке набрало законної сили 13.12.2011 року у цивільній справі №2-616/11 та в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2011 року. (а.с.28-32 т.1).

Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як роз`яснено у п 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувала переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Набуття права власності, в тому числі на земельну ділянку, має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, виготовлення технічної документації на земельну ділянку, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження їх із суміжними землекористувачами чи землевласниками, реєстрація права власності на земельну ділянку.

За змістом ст.328 ч.2 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальний, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором при державній реєстрації.

Порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці (у тому числі переданій у власність чи користування) визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 6 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Із матеріалів справи, пояснень учасників справи встановлено, що рішення, які прийняті Славською селищною радою Сколівського району Львівської області від 27.11.2014 року № 2207 та №2208 стосуються новоутворених земельних ділянок, якими розпорядився орган місцевого самоврядування, передавши такі відповідачу ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 та для ведення селянського господарства. Спірні земельні ділянки не відносяться до земельних ділянок, перехід на які відбувався разом із успадкованим житловим будинком та господарськими будівлями, що належали померлій ОСОБА_3 , а тому суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, оскільки такими не порушено право позивача ОСОБА_1

Суд зазначає, що згідно пояснень відповідачів та це не заперечується позивачем, на спірній земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3 побудований житловий будинок, який не завершений будівництвом. Окрім цього, переважаюче право на отримання земельної ділянки відповідач ОСОБА_3 має як така, що її син загинув у зоні АТО. Представник Славської селищної Ради пояснила суду, що ОСОБА_1 можливо виділити іншу земельну ділянку при умові звернення ним із заявою про отримання такої.

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про преюдицію рішень Львівського адміністративного суду від 25.04.2013 року, від 04.12.2013 року, суд зазначає, що і не заперечувалося представником селищної ради що у погосподарських книгах зазначено розмір земельної ділянки 0, 21 га, однак така була передана органом місцевого самоврядування відповідачу ОСОБА_3 , а не перейшла разом із спадковим майном,оскільки була у розпорядженні радгоспу «Славський», що підтверджується Свідоцтвом про прийняття спадщини. (а.с.22-22зворот).

Згідно довідки Славської селищної ради №462 від 18.02.2015 року (а.с.79 т.1) за житловим будинком АДРЕСА_1 згідно детального плану забудови даної території закріплена земельна ділянка площею 0,01 з визначеним до неї заїздом.

Відповідно до ст.. 376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішень Славської селищної ради Сколівського району Львівської області №2207 від 27.11.2014 року та №2208 від 27.11.2014 року, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки та виключення і скасування з Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки ОСОБА_3

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий 17 листопада 1995 року Залізничним РВ УМВСУ України у Львівській області) в користь ОСОБА_3 (проживає та зареєстрована АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_7 , виданий Сколівським РВ УМВСУ України у Львівській області 24.09.1998 року, ІПН НОМЕР_8 ) судові витрати по справі в розмірі 1462 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк