Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 503/45/17-ц

провадження № 61-1475св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Одеський державний університет внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у складі судді Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовних вимог

У грудні 2016 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат за період навчання.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року позов Одеського державного університету внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати за період навчання у розмірі 55 395,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року відмовлено.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження. У встановлений судом строк ОСОБА_1 не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного ним строку апеляційного оскарження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 є представником ОСОБА_1 , та направив лише на її адресу копію ухвали про залишення без руху його апеляційної скарги на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у лютому 2018 року до Верховного Суду, представник Одеського державного університету внутрішніх справ Ковальова К. М. зазначила, що доводи ОСОБА_1 висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення без руху його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та відмову у відкритті апеляційного провадження не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року.

У квітні 2019 року цивільна справа № 503/45/17-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат за період навчання призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке у свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до вимог абзаців першого та другого частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали.

Підставою залишення апеляційної скарги без руху зазначено пропуск заявником строку на апеляційне оскарження та роз`яснено право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження і зазначити поважні причини пропуску для його поновлення.

Відповідно до супровідного листа від 27 липня 2017 року копію вказаної ухвали апеляційним судом направлено одному адресату - ОСОБА_1 (а. с. 142).

З конверта, який разом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було повернуто до апеляційного суду, вбачається, що адресат ОСОБА_1 за вказаною адресою тимчасово відсутній, про що 17 серпня 2017 року зроблено відповідну відмітку на конверті (а. с. 145-146).

Відомостей про те, що ОСОБА_1 отримано копію ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, не містить також і рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до супровідного листа від 19 вересня 2017 року про повторне направлення копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року вказана ухвала судом мала бути направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 144)

Разом з тим матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 05 жовтня 2017 року особисто лише ОСОБА_3 (а. с. 147)

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутнє.

При цьому апеляційний суд помилково вважав ОСОБА_3 , яка під час розгляду справи представляла інтереси Одеського державного університету внутрішніх справ, представником відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказана вище ухвала апеляційного суду повторно ОСОБА_1 не направлялась, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення лише представнику позивача у справі - Ковальовій К. М.

Апеляційний суд, зазначаючи про направлення копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_3 за адресами, які містяться в матеріалах справи, проігнорував заяву відповідача про тимчасову зміну адреси отримання кореспонденції, зі змісту якої вбачається також інша його адреса, зазначена, зокрема і в позовній заяві: АДРЕСА_1 (а. с. 42).

Отже, висновок апеляційного суду про неодноразове направлення копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_3 за адресами, що містяться в матеріалах справи, є таким, що не узгоджується з її матеріалами та суперечить встановленим судом обставинам.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не сприяв дотриманню права відповідача на апеляційне оскарження судового рішення.

За викладених обставин ухвала Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк