Справа № 629/5741/18
Провадження № 2/629/212/19
18.02.2019 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Мицик С.А., при секретарі судового засідання - Заводяній О.Ю., за участю позивачки-Коденко О.В., представника позивачки- Бусуєк Л.А., представника третьої особи-органу опіки та піклування -Бровко В.В., представника третьої особи- служби у справах дітей-Брежнєвої С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4, з якою вона перебувала в дружніх стосунках. Після смерті подруги залишилась малолітня донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зі слів померлої подруги їй було відомо, що батько малолітньої дитини - ОСОБА_3, дитиною не цікавився, коштів на її утримання не надавав, не цікавився навчанням дитини, поведінкою доньки та її шкільними справами, батьківські збори не відвідував. Вихованням дитини займалася мати ОСОБА_4, яка сумлінно ставилась до своїх батьківських обов'язків, систематично спілкувалась з класним керівником, відвідувала батьківські збори. За життя ОСОБА_4 зверталась до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із заявою до ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_5. За результатами розгляду заяви Лозівським міськрайонний судом 27.08.2018 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 Оскільки після смерті подруги дитина залишилась жити у неї, вона звернулась до Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області за місцем реєстрації проживання ОСОБА_5, та повідомила про дитину, яка після смерті матері залишилась без батьківського піклування. По телефону відповідачу було повідомлено, що ОСОБА_4 померла, а дитини залишилась жити у позивачки, проте він віднісся до цього байдуже, дитину не забрав, жодного разу до неї не приїхав, життям, здоров'ям та потребами дитини не цікавиться, матеріально утримувати дитину не допомагає. 27 серпня 2018 року Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області видано наказ, згідно якого ОСОБА_5 влаштовано з 28.08.2018 року на тимчасове перебування в її сім'ю до остаточного вирішення питання щодо подальшої долі дитини. Зазначила, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та розвитку дитини, у зв'язку з цим просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним.
Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, надали Висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, та в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у Висновку. Не заперечували проти задоволення позову.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 05 травня 2010 року, актовий запис №81 (а.с.11).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 22 липня 2008 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.12).
З довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 07.09.2018 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Відповідно до повідомлення Комунального закладу охорони здоров'я «Лозівське територіальне медичне об'єднання» №3064 від 10.10.2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ІНФОРМАЦІЯ_7 наглядалась медичними працівниками КЗОЗ «Лозівський ЦПМСД» за адресою: АДРЕСА_1. Дитина здорова, на диспансерному обліку не перебуває (а.с.22).
Як вбачається з характеристик на ОСОБА_5 та її сім'ю, довідки №01-32/193 від 29.08.2018 року, виданих Лозівською ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_5 виховувалась в неповній сім'ї, мати ОСОБА_4 не працювала, умови для навчання ОСОБА_5 були створені: з одягом, взуттям, продуктами харчування проблем не існувало, ОСОБА_5 приходила до школи чистою та охайною. Мати цікавилася життям та інтересами дитини, піклувалась про стан здоров'я доньки, її навчання, підтримувала тісний зв'язок з класним керівником та систематично відвідувала батьківські збори. За період навчання ОСОБА_5 в закладі з 01.09.2014 року по 29.08.2018 року її батько ОСОБА_3 не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та поведінкою доньки, її шкільними справами (а.с.16,17,18).
Відповідно до наказу Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області №7-тв від 27.08.2018 року «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_5 влаштовано з 28.08.2018 року на тимчасове перебування в сім'ю ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 до остаточного вирішення питання щодо подальшої долі дитини (а.с.25).
Згідно довідки №01-30/237 від 12.10.2018 року та характеристики №01-30/238 від 12.10.2018 року, виданих Миколаївським навчально-виховним комплексом Лозівської районної ради Харківської області, ОСОБА_5 з 01.09.2018 року навчається у 5 класі Миколаївського НВК Лозівської районної ради Харківської області. Дівчинка систематично відвідує заняття, шкільним приладдям забезпечена, в школу ходить охайна, активно приймає участь у громадському житті школи. ОСОБА_2 цікавиться успіхами ОСОБА_5, відповідально ставить до виховання дівчинки. Батько за час перебування дитини в закладі жодного разу не відвідав її, телефонних дзвінків з приводу навчання і виховання доньки класному керівнику та адміністрації закладу не було (а.с.19,20).
Як вбачається з копії судового наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2018 року у справі №629/3098/18 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, стягнуто на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частина (заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 12.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24).
Згідно повідомлення Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та міста Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області №612/14.10-35/10 від 08.01.2019 року станом на 08.01.2019 року виконавчий документ №629/3098/18, за яким боржником є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у відділі на виконанні не перебуває (а.с.51).
З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 за № 02-13-8/122 від 17.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними був розірваний. Вихованням доньки займалася мати, яка завжди піклувалась про стан здоров'я дитини, її навчання, взаємовідносини в сім'ї були доброзичливі. Після смерті ОСОБА_4 наказом Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області малолітню ОСОБА_5 влаштовано на тимчасове перебування до родини ОСОБА_2. Батько не цікавиться життям та навчанням доньки, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями навчального закладу. У письмових поясненнях, наданих Службі у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 повідомив, що протягом 2018 року з дитиною не спілкувався, матеріально не підтримував, забрати дитину до себе він не має змоги, не заперечує проти того, щоб ОСОБА_5 проживала в сім'ї ОСОБА_2 Враховуючи викладене, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5.
Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.
Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).
Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).
Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
Згідно з наданими доказами та поясненнями сторін, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_5, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що повністю відповідає інтересам дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених ст.150 СК України, відносно малолітньої дитини.
Витрати по оплаті судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача за позовом.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., ст.ст.150, 164-167, 180-183, 191, 193, 248 СК України, п.п.15,16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження №347 від 22 липня 2008 року, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.А. Мицик