Справа № 361/3149/18
Провадження № 2/361/364/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме просила визнати за нею право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1470 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , а також визнати за позивачем право особистої власності на автомобіль HYUNDAI GETZ д.н.з. НОМЕР_2 .

Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 25 липня 1998 року у Красилівській сільській раді Броварського району Київської області, було розірвано. Рішення набрало законної сили 08 грудня 2017 року.

За період перебування у шлюбі було набуто вищевказане спільне майно.

Позивач зазначає, що зважаючи на те, що з позивачем проживає малолітня дитини, яку позивач на автомобілі відвозить до школи, гуртків, репетиторів та розважальних закладів, вважає, за необхідне залишити автомобіль у своєму повному володінні, користуванні та розпорядженні.

14 червня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного Київської області прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 11 вересня 2018 року.

23 січня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 18 березня 2019 року.

07 вересня 2018 року до суду поданий відзив на позовну заяву. (а.с. 127-132)

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача та відповідач частково визнали позовні вимоги, а саме не заперечували проти визнання за кожним з них права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в іншій частині просили відмовити в задоволенні заявлених вимог. Щодо набуття земельних ділянок відповідач пояснив, що вказані земельні ділянки є його особистою власністю, оскільки він використав своє право надане державою, щодо автомобіля зазначив, що заперечує, щоб він був у власності позивача, та наведені обставини про необхідність використання автомобіля тільки в інтересах дитини не відповідають дійсності.

Суд вислухавши позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 25 липня 1998 року у Красилівській сільській раді Броварського району Київської області, було розірвано. Рішення набрало законної сили 08 грудня 2017 року.

Під час шлюбу набуто у власність наступне майно:

-двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 16 жовтня 2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Броварської міської ради , від 18 грудня 2001 року за № 456. Вказане свідоцтво видане ОСОБА_2 (а.с. 9)

-земельна ділянка площею 0,1470 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого 16 серпня 2006 року на підставі рішення Красилівської сільської ради від 18 липня 2005 року № 211 (ХХІ сесії ІV скликання), з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29.(а.с. 12-13)

-земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , виданого 16 серпня 2006 року на підставі рішення Красилівської сільської ради від 18 липня 2005 року за № 211 (ХХІ сесії ІV скликання), з цільовим призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30. (а.с. 14-15)

-автомобіль HYUNDAI GETZ д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно поданого звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , від 17 травня 2018 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1470 га для ведення особистого господарства становить 153800 грн. 00 коп. (а.с. 16-45).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки від 13 липня 2018 року за № 823 виданої виконкомом Красилівської сільської ради Жерибору ОСОБА_4 про те, що він має у власності на підставі Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , яку отримав безкоштовно на підставі рішення Красилівської сільської ради від 18 липня 2005 року за № 211 (ХХІ сесії ІV скликання), та довідки від 13 липня 2018 року за № 824 виданої виконкомом Красилівської сільської ради Жерибору І.І. про те, що він має у власності на підставі Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , яку отримав безкоштовно на підставі рішення Красилівської сільської ради від 18 липня 2005 року за № 211 (ХХІ сесії ІV скликання).(а.с. 133).

Відповідно поданого звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , від 17 травня 2018 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га становить 444500 грн. (а.с. 46-75).

Також проведена оцінка двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , про що наданий звіт про оцінку нерухомого майна складений оцінювачем ОСОБА_5 , та вартість вказаного об`єкту складає 1029458 грн. 00 коп. (а.с. 76-94)

Вартість автомобіля HYUNDAI GETZ д.н.з. НОМЕР_2 становить 181720 грн. 00 коп., що підтверджується звітом про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу від 18 травня 2018 року. (а.с. 95-109).

Таким чином ціна позову складає 1655678 грн. 00 коп., тобто 1% складає 16556 грн. 78 коп., що перевищує розмір судового збору передбачений ст. 4 ЗУ Про судовий збір, а саме 8810 грн. 00 коп.

03 травня 2019 року позивач доплатила судовий збір в розмірі 3524 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № ТS209001 від 03 травня 2019 року. (а.с. 180).

Згідно квитанції від 30 травня 2018 року позивач за подання позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 5286 грн. 00 коп., що також підтверджується також дублікатом чеку від 25.03.2019 року.(а.с. 1, 174)

Позивачем наданий до суду попередній розрахунок судових витрат, в якому зазначено, що за сплату судового збору позивач понесла витрати в розмірі 5286 грн. 00 коп. (а.с. 116)

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування щодо певного майна.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.

Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Така правова позиція узгоджується із позицією викладеній зазначеним у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року справа № 352/1974/15-ц, провадження № 61-4313св18.

Як вже було вище наведено Красилівською сільською радою Броварського району прийнято рішення від 18 липня 2005 року за № 211 та 16 серпня 2006 року ОСОБА_2 видані Державні акти на право власності на земельні ділянки, а тому обґрунтованими є заперечення відповідача, що спірні земельні ділянки є особистою приватною власністю відповідача та не підлягають поділу.

Таким чином, до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та яке підлягає поділу відноситься:

-двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 16 жовтня 2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Броварської міської ради , від 18 грудня 2001 року за № 456;

-автомобіль HYUNDAI GETZ д.н.з. НОМЕР_2 .

Суд, вислухавши доводи позивача та відповідача, враховуючи подані докази, заяву відповідача про визнання позову в частині визнання позовних вимог за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, оскільки це не суперечить інтересам сторін та відповідає вимогам закону.

Щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль Hyndai Getz, д.н.з. НОМЕР_5 , суд дійшов наступного висновку.

Як зазначалося, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що ні позивачем, ні відповідачем не були виконані вимоги ч. 5 ст.71 СК України, таким чином, слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля Hyndai Getz, д.н.з. НОМЕР_5 , залишивши зазначений автомобіль в їх спільній частковій власності.

Відповідно ч.1, п. 3 ч. 2, ч. 3, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву . У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що суд частково задовольнив вимоги позивача, та розмір сплаченого судового збору позивачем, із ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 2947 грн. 82 коп.

Як вбачається із матеріалів справи між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 6/2018/О від 05 вересня 2018 року. Згідно у мов договору в розділі Гонорар зазначено, що Гонорар винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього договору. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Факт надання послуг підтверджується актом надання послуг. Підставою для сплати гонорару є рахунок фактура. Гонорар сплачується на вимогу адвоката, у безготівковому порядку на рахунок Адвокатського об`єднання СПАС.

25 березня 2019 року до суду поданий акт наданих послуг (виконаних робіт) правової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку із розглядом справи № 361/3149/18 року в Броварському міськрайонному суді Київської області, в якому визначено найменування виду виконуваної роботи, кількість годин та їх вартість, що складає 24420 грн. 00 коп., та складається з попереднього опрацювання матеріалів 2960 грн. (2 год.), опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини 1 год. (1480 грн.), формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи 1480 грн. (1 год.), участь в судовому засіданні 7400 грн. (5 год.), підготовка та подання відзиву, заяв і клопотань до суду 10360 грн. (7 год.), ознайомлення із матеріалами судової справи 740 грн. (0,5 год.) (а.с. 171)

Згідно рахунку-фактури від 25 березня 2019 року загальна сума яка сплачена відповідачем ОСОБА_2 на рахунок адвокатського об`єднання СПАС складає 24420 грн. 00 коп. (а.с.172)

Суд не погоджується із наведеним розрахунком оскільки, як вбачається із протоколів судових засідань представник відповідача перебувала у судових засіданнях у сукупності 2 год. 30 хв., таким чином враховуючи, що одна година роботи складає 1480 грн., то за участь у судових засіданнях слід стягнути 3700 грн. 00 коп.

В іншому суд вважає, що вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги за попереднє опрацювання матеріалів справи, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, формулювання правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, а також підготовка та подання відзиву, заяв і клопотань до суду на які представник відповідача витратила 11 годин, за своїм формулюванням збігаються, не конкретизовані та враховуючи предмет розгляду справи та її складність, а також той об`єм поданих та зібраних доказів (додаткових матеріалів) представником відповідача є необґрунтованими, а час на виконання завдань для здійснення правової допомоги завищеним. Таким чином враховуючи обсяг поданих позивачем матеріалів, які потребували вивчення та опрацювання, обсяг складеного відзиву та поданих до відзиву доказів, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача за 3 години роботи, тобто 4440 грн. Тому загальна суму судових витрат за надання правової допомоги відповідачу, яка підлягає стягненню з позивача складає 8140 грн. 00 коп. (3700 + 4440 грн.)

Керуючись ст. ст. 83, 89, 90, 95, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля Hyndai Getz, д.н.з. НОМЕР_5 , залишивши зазначений автомобіль в їх спільній частковій власності.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2947 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8140 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.