КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/358/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Матійчук Г.О.

Унікальний №757/7856/18-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації.

Просила скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , проведену 24 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_1 державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Тарнавською С.В., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до правовстановлюючих документів загальна площа вказаного будинку становить 490,3 кв.м., тоді як житлова площа 111 кв.м.

Чоловік позивача ОСОБА_2 замовив фізичній особі ОСОБА_3 виконання робіт із будівництва житлового будинку, та оформлення всієї необхідної дозвільної документації та подальшої реєстрації права власності, будівництво здійснювалося в період 2012-2015 роки.

В осени 2017 року, у позивача виникли сумніви щодо правильності вказаних у Свідоцтві та витягу відомостей про площу будинку, оскільки вона особисто участі у поданні та оформленні дозвільних та реєстраційних документів не приймала.

ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Риман Бюро» за проведенням технічної інвентаризації і виготовленням технічного паспорту.

Згідно технічного паспорту від 10 листопада 2017 року, загальна площа будинку становить 779,3 кв.м., в тому числі 312,4 кв.м. житлової площі.

Таким чином, інформація вказана в офіційних правовстановлюючих документах на вказаний будинок не відповідає дійсності в частині площі будинку, яка в дійсності є значно більшою, ніж це вказано у свідоцтві та витягу з реєстру.

Позивач вважає, що невідповідність реальної площі будинку площі, вказаній у документах, а також той факт, що ОСОБА_1 жодних документів необхідних для державної реєстрації не підписувала і не подавала, в своїй сукупності є підставами для скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

08 червня 2018 року позивач звернулась з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 490,3 кв.м.; земельної ділянки площею 0,0405 га по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,0414 га по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1

В обґрунтування заяви посилалась на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до правовстановлюючих документів загальна площа вказаного будинку становить 490,3 кв.м., тоді як житлова площа 111 кв.м.

Невідповідність реальної площі будинку площі, вказаній в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 25 листопада 2015 року та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень, а також той факт, що вона жодних документів, необхідних для державної реєстрації не підписувала і не подавала, є достатньою підставою для скасування державної реєстрації права власності на будинок.

Наголошувала на існуванні необхідності накладення арешту на будинок і земельні ділянки, та оголошення заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій з таким майном, оскільки з боку сторони третіх осіб мали місце неправомірні дії по підробленню від її імені підписів на документах, що стали підставою для отримання документів дозвільного характеру на будівництво та подальшу реєстрацію права власності і внесення неправдивих відомостей щодо площі будинку такими особами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою та рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 30 липня 2018 року та 13 листопада 2018 року, подала апеляційній скарги, в яких посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони на проведення реєстраційних дій; рішення суду скасувати та позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що розгляд справи здійснювався судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, незважаючи на подане нею клопотання про існуючу необхідність розгляду справи саме в загальному порядку, чим позбавив її доступу до правосуддя, можливості надавати додаткові докази по справі та здійснити виклик і допит свідків.

Розглядаючи справу в порядку спрощеного провадження суд першої інстанції позбавив апелянта можливості особисто заявити про факт підроблення її підпису, поставлення під сумнів достовірність поданих відповідачем документів та звернення до суду з клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи, що призвело до безпідставного звуження процесуальних прав позивача.

А тому покладені в основу оскаржуваного рішення твердження є необґрунтованими та безпідставними.

Апелянт наголошувала на своїй непричетності до оформлення документів, що стали підставою для державної реєстрації, існування досудового розслідування за фактом підробки її підпису, а отже і безпідставності посилань суду першої інстанції на існуючу можливість внести відповідні виправлення шляхом звернення до державного реєстратора з відповідною заявою.

Мотивуючи свою відмову у забезпеченні позову суд першої інстанції посилався на недоведеність позивачем співрозмірності заявлених нею вимог з вартістю майна на яке вона просить накласти арешт та заборону, а також відсутності доказів протиправних дій з боку третіх осіб.

Апелянт наголошувала, що в даному випадку вартість майна під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову значення немає, оскільки заявлені нею вимоги носять немайновий характер, а тому матеріального контексту терміну «співрозмірність» немає.

Накладення арешту на належне позивачу майно за її ж позовом не може призвести до порушення прав та інтересів третіх осіб.

12 квітня 2019 року Головне територіальне управління юстиції у місті Києві надіслало відзив на апеляційну скаргу, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення та ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нові про задоволення заяви про забезпечення позову та задоволення позову.

Уповноважений представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого становить 490,3 кв.м., а житлова - 111 кв.м., згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року індексний номер: НОМЕР_1 та Витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 листопада 2015 року індексний номер 48487050. (а.с.7-8)

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений за замовленням ОСОБА_1 ТОВ «Риман Бюро» 10 листопада 2017 року, інвентаризаційна справа №11101117 загальна площа будинку становить 779,3 кв.м., а житлова 312,4 кв.м. (а.с.9-16)

ОСОБА_1 також є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0405 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0414 га, кадастровий номер НОМЕР_2 . (а.с.17-20)

Рішення про державну реєстрацію права власності за спірний житловий будинок приймалось державним реєстратором на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, декларації про початок виконання будівельних робіт, державних актів про право власності на земельну ділянку, договорів купівлі-продажу житлового будинку, декларації про готовність об`єкта до експлуатації та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого 17 листопада 2015 року ТОВ «Інжинірингова компанія «АЛТАНА». (а.с.61-105)

09 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 13 000 000,00 грн., що на день передачі грошових коштів еквівалентно 342 000,00 фунтів стерлінгів Великобританії, які ОСОБА_1 зобов`язвалась повернути без нарахування відсотків у строк до 31 грудня 2017 року включно. (а.с.113)

09 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1 що знаходиться в АДРЕСА_2 , житловою площею 111 кв.м., загальною площею 490,3 кв., земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0405 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0414 га, кадастровий номер НОМЕР_2 . (а.с.111-112)

Відмовляючи в забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем документів не вбачається співмірність заходів забезпечення, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити та/або унеможливити виконання рішення суду, а також не надано доказів на підтвердження доводів викладених в заяві щодо вчинення третіми особами неправомірних дій стосовно спірного майна та також не надано грошової оцінки майна на яке позивач просить накласти арешт.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів неподання документів для державної реєстрації спірного будинку нею особисто, підробки її підпису, а також доказів вказаного нею часового проміжку встановлення невідповідності даних правовстановлюючих документів.

Окремо судом першої інстанції зверталась увага на існуючу у позивача можливість, як власника, звернутись з відповідною заявою за для внесення зміни до записів Державного реєстру прав.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено ст. 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних,житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Аналіз змісту ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У даному випадку ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку цивільного судочинства, зазначала, що їй належить на праві власності будинок, однак інформація вказана в офіційних правовстановлюючих документах щодо площі вказаного будинку не відповідає дійсності, та є значно більшою, ніж це вказано у свідоцтві та витягу з реєстру; просила скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

Тобто позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо внесення запису про реєстрацію права власності на належне їй на праві власності нерухоме майно із відмінними технічними характеристиками будинку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 2 Закону).

Частиною 1 ст. 10 Закону передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону).

У пункті 5 ч. 3 ст. 10 та у ст. 11 Закону вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 13 Закону на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Частиною 1 ст. 24 Закону передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (ч. 1 ст. 37 Закону).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

В даній справі правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Управлінням державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві з приводу виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , проведену 24 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_1 державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Тарнавською С. В., лише з тих підстав, що у вказаних записах неправильно зазначені технічні характеристики належного їй будинку. Інших підстав для скасування записів позовна заява не містить.

Вданій справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують її права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження.

Цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі №490/5986/17-ц.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно розглянув позов ОСОБА_1 по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року підлягають скасуванню із закриттям провадження в справі за позовом ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 377, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль