Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 381/3410/18

провадження № 61-3871св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника -ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій Ганна Вікторівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Ковалевської Л. М., від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., від 23 січня 2019 року.

Короткий зміст скарги та її обґрунтування

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій Г. В.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року у справі № 381/2814/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлено металевий гараж, який знаходиться за зазначеною вище адресою. Ухвалою Верховного Суду 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження № 61-9937ск18 за її касаційною скаргою на зазначені судові рішення. 02 березня 2018 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/381/1245/17 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлений металевий гараж по АДРЕСА_1 .

23 березня 2018 року Фастівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження

ВП №56075837 на підставі виконавчого листа №2/381/1245/17. Зазначені документи вона отримала 06 квітня 2018 року, у зв`язку з чим 10 квітня

2018 року її представником до державної виконавчої служби було подано адвокатський запит, в якому зазначено про необхідність зупинення виконавчого провадження у зв`язку з переглядом цієї справи у касаційному порядку до моменту розгляду справи судом касаційної інстанції. Проте державним виконавцем, не зважаючи на письмові роз`яснення та надання підтверджуючих документів про неможливість виконання рішення суду, було винесено ряд постанов про накладення на боржника штрафу та стягнення витрат і виконавчого збору. Зазначені дії державного виконавця, на думку заявника, є неправомірними, а тому оскаржені постанови підлягають скасуванню.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив суд визнати дії державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій Г. В. щодо винесення постанов про накладення штрафу та стягнення витрат й виконавчого збору у виконавчих провадженнях ВП № 56075837, ВП № 56523509, ВП № 56462917,

ВП № 56463303, ВП № 56523419 незаконними та скасувати зазначені постанови.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що заявник є боржником у виконавчому провадженні, а тому, дізнавшись у травні 2018 року про порушення своїх прав, остання не звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця у строк, передбачений статтями 448-449 ЦПК України. До суду із скаргою представник ОСОБА_1 звернувся лише 02 жовтня 2018 року. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку заявником не заявлялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги відсутність фактичного примусового виконання судового рішення, невжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, що є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору. Суди не звернули увагу на те, що статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено неодноразове та систематичне накладення штрафу на боржника.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

28 березня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 05 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, у справі № 381/2814/17 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлений металевий гараж, який знаходиться за зазначеною вище адресою.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження № 61-9937ск18 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на зазначені судові рішення.

02 березня 2018 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/381/1245/17 про зобов`язання

ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлений металевий гараж, по АДРЕСА_1.

29 березня 2018 року державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесена постанова ВП № 56075837 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого

листа № 2/381/1245/17 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути

ОСОБА_3 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлено металевий гараж, по АДРЕСА_1 .

10 квітня 2018 року представником ОСОБА_1 до державної виконавчої служби було подано адвокатський запит, в якому зазначено про необхідність зупинення виконавчого провадження у зв`язку з переглядом цієї справи у касаційному порядку до моменту розгляду справи судом касаційної інстанції.

Державним виконавцем було винесено ряд постанов про накладення на боржника штрафу та стягнення витрат у виконавчому провадженні і виконавчого збору.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції Українизакріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції Українисудоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції Українипринципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосовував поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України від 02 червня

2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі -

Закон № 1404-VIII) та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця у жовтні 2018 року, на спірні правовідносини поширюється дія саме Закону № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) й у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), а також від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

З огляду на викладене, спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не встановили природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосували норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених позовних вимог підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог з приводу протиправності дій державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій Ганни Вікторівни закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта