Справа № 447/574/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/136/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 05 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

старший державний виконавець Миколаївського РВДВС Марутяк О.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, покликаючись на те, що на виконанні у Миколаївському РВДВС знаходиться виконавчий лист №447/574/17, виданий Миколаївським районним судом Львівської області 03.08.2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 12500 (дванадцять тисяч п'ятсот) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 337125 (триста тридцять сім тисяч сто двадцять п'ять) гривень.

В обгрунтування подання покликався на те, що на виконанні в Миколаївському районному ВДВС знаходиться виконавче провадження №54772697 з виконання виконавчого листа №447/574/17, виданого Миколаївським районним судом Львівської області 03.08.2017 року. За вказаним виконавчим документом боржником кошти не повернуто, тому його слід обмежити у праві виїзду за межі України.

Оскаржуваною ухвалою суду заяву старшого державного виконавця Миколаївського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О. І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,, РНОКПП НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №447/574/17 виданого Миколаївським районним судом Львівської області від 03.08.2017 року.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд, заслухавши пояснення лише державного виконавця, необ'єктивно, односторонньо розглянув справу, не встановив фактичні обставини справи. Апелянт покликається на те, що обмеження його у праві виїзду за межі України, унеможливить виконання ним судового рішення, оскільки він буде позбавлений можливості поїхати на роботу за кордон, щоб заробити гроші та повернути борг.Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в»їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв»язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов»язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов»язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Миколаївського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О.І. та тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що державним виконавцем вжито всіх заходів до примусового виконання виконавчого документу, ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання зобов»язань, що на думку суду є підставою для задоволення подання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Довідкою Миколаївського РВ ГУ ДМСУ у Львівській області від 20.03.2018 року № 32/532 підтверджується, що ОСОБА_2 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FA 173731 від 24.03.2015 року, виданий ГУ ДМС України у Львівській області та серії FІ 352824 від 24.10.2017 року, виданий Стрийським РВ ГУ ДМС України у Львівській області.

Подання державного виконавця мотивоване тим, що ОСОБА_2 не з»являється на виклики державного виконавця для надання пояснень, не подав декларацію про майно та доходи,, не вчинив будь -яких дій, спрямованих на виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Незважаючи на те, що державним виконавцем накладено арешт на належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, виконання рішення є неможливим, оскільки житловий будинок та земельна ділянка знаходяться в іпотеці ПАТ «Державний ощадний банк України», а належний боржнику автомобіль у розшуку. Боржник не працевлаштований, на пенсійному обліку не перебуває, має відкриті у банку рахунки.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб»єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання. Саме на державного виконавця покладається тягар доказування ухилення боржника від виконання зобов»язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення від виконання зобов»язань, покладених судовим рішенням означає з об»єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов»язків, у зв»язку з чим здійснюється примусове виконання.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов»язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов»язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення виконавця про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Тому право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов»язань.

З документів, долучених до матеріалів подання, вбачається, що постановою державного виконавця Миколаївського РВДВС ГТЮ у Львівській області від 25.09.2017 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №447/574/17, виданого 03.08.2017 року, ВП №54772697, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 12500 дол. США, що еквівалентно 337125.00 грн., зобов»язано боржника подати декларацію про доходи та майно, яка 25.09.2017 року направлена ОСОБА_2

В цей же день ОСОБА_2 направлено виклик державного виконавця, яким ОСОБА_2 зобов»язано з»явитися до державного виконавця 02.10.2017 року та надати пояснення.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 810 підтверджується отримання ОСОБА_2 вищезгаданих документів лише 05.10.2017 року, відтак він не міг з»явитися до державного виконавця 02.10.2017 року.

Наведене спростовує твердження державного виконавця про те, що ОСОБА_2 не з»явився на виклик до державного виконавця, не надав пояснень, своєчасно не надав декларацію про доходи та майно.

Доказів про виклик ОСОБА_2 до державного виконавця Миколаївського РВДВС ГТЮ у Львівській області Марутяка О.І. на будь - який інший день і про вручення йому повідомлення, матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що державним виконавцем з метою виконання судових рішень, в межах відкритого ним виконавчого провадження, зроблено запити для з»ясування належності боржнику нерухомого та рухомого майна, рахунків, відкритих в банках на його ім»я та наявність на них коштів, з відповідей на які вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці АТ «Ощадбанк», на автомобіль марки BEILHARZ р.н. ВС 1648ХТ, накладено арешт та заборонено його відчуження.

Матеріали подання не містять інформації щодо вчинення державним виконавцем інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

В поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець, як на підставу для задоволення подання, посилався на ухилення ОСОБА_2 від виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду..

В силу положень ст. 33 Конституції України особа, яка має невиконані зобов»язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь - яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь - яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку,здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеному у цьому Пакті.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов»язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.

На підставі визначених у ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь - які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов»язок не заважають будь - які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про необхідність обмеження у праві виїзду за межу України ОСОБА_2, оскільки невиконання вимоги державного виконавця подати декларацію про доходи та майно, його попередження про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, його неявка на виклик державного виконавця, отриманого із запізненням, не може свідчити про ухилення боржника від виконання обов»язків.

Звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього судом зобов»язання.

З врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів, у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України слід відмовити за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобов»язань, оскільки зазначені мотиви подання не свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали взагалі відсутня достатня аргументація необхідності застосування вказаного обмеження, не надано оцінки доказам на підтвердження мотивів подання, тверджень державного виконавця про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов»язань за рішенням суду, не надано аналізу виконавчим діям державного виконавця виконавця, які ним вживались для виконання рішення суду, суд обмежився лише відтворенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України.

У мотивувальній частині ухвали суду відсутнє посилання на конкретні докази, як зазначив суд «злісного ухилення» ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов»язань, а за ухилення від їх виконання, за відсутності доказів ухилення від виконання зобов»язань, подання не може бути задоволено, а тому за встановлених обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду взагалі не мотивована, суд лише обмежився посиланням на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України» та ст. 441 ЦПК України, не зазначивши в оскаржуваній ухвалі за наявності яких доказів у справі суд дійшов висновку про «злісне ухилення» боржника від виконання зобов»язань по виконавчому документу, та вчинення державним виконавцем усіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для примусового виконання виконавчого документу, оскільки документи, долучені до матеріалів подання, містять лише інформацію про запити, надіслані державним виконавцем, що, на думку колегії суддів, не свідчить про вжиття державним виконавцем всіх, передбачених законом дій для примусового виконання виконавчого документу.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Матеріалами справи підтверджується, що подання державного виконавця Миколаївського РВДВС ГТЮ у Львівській області Марутяка О.І. розглянуте у його відсутності та за відсутності поданої ним заяви про розгляд справи у відсутності державного виконавця, що свідчить про недотримання судом вимог, передбачених ч.4 ст. 441 ЦПК України.

З наведених вище підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця Миколаївського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О.І. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 05 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні подання старшого державного виконавця Миколаївського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області Марутяка О.І. про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26.02.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.