Провадження № 2/161/903/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

представника позивача Сірочук І.В.

представника відповідачів Петрук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від свого імені та є законним представником ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи - служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, управління Державної міграційної служби у Волинській області про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від свого імені та є законним представником ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи - служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, управління Державної міграційної служби у Волинській області про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Свій позов обґрунтовує тим, що 31 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») та громадянином України ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0811/40932, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 650000 грн. строком до 30.01.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,75 % річних, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати усі інші зобов`язання в порядку та у строки визначенні договором.

01 лютого 2008 року з метою забезпечення умов виконання кредитного договору між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в цілому, загальною площею 148 кв.м., житловою площею 86,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки. Таким чином, кредитодавець отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником умов кредитного договору.

В подальшому, 28 вересня 2010 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме: починаючи з дати набрання чинності Додаткової угоди позичальник мав здійснювати погашення нарахованих процентів та частини кредиту щомісячними ануїтентними (однаковими) платежами, згідно графіку повернення кредиту.

Однак, всупереч вимогам кредитного договору ОСОБА_2 не виконав взяті на себе договірні зобов`язання.

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.08.2011 року було задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на належні ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, які є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 01.02.2008 року, за рахунок яких задовольнити вимоги банку по кредитному договору від 21.01.2008 року в сумі 561483,86 грн. шляхом продажу майна з прилюдних торгів.

Станом на 08.08.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 1086386,30 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 488661,34 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 597724,96 грн.

З огляду на наведене, а також те, що на даний час позичальник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед кредитодавцем та не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, позивач просить суд примусово виселити з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 Ольгу ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування зазначеним приміщенням із відповідним зняттям їх з реєстраційного обліку та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 5286 грн.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

31 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність позовних вимог. Вказує, що є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В 2008 році під час отримання кредиту її чоловіком ОСОБА_2 вона дійсно надала згоду про передачу вказаного майна під іпотеку. Для проведення процедури кредитування, її дочка ОСОБА_5 разом із малолітнім сином ОСОБА_8 вимушені були тимчасово знятися з реєстрації на вимогу працівників банку. Проте, донька проживала в будинку на час видачі кредиту та проживає там на даний момент. Крім того, у неї народилось ще двоє дітей, які також проживають та зареєстровані в цьому житловому приміщенні, іншого житла ОСОБА_5 немає.

В квартирі, загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , про яку зазначає позивач у позові, відповідач не проживала та була власницею лише 4/9 часток цього нерухомого майна. З часом, ОСОБА_1 відчужила цю власність особі, якій було винна гроші, що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 29.05.2018 року. Таким чином, жодного іншого житла, крім житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у неї та її сім`ї немає.

Враховуючи те, що житловий будинок, власником якого є ОСОБА_1 , лише надавався в заставу та не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а також те, що позивач вимагає виселення осіб, включаючи трьох неповнолітніх дітей, без надання іншого житлового приміщення, позов не підлягає до задоволення.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_11 .С ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 С ОСОБА_12 , яка діє від свого імені та є законним представником Клімука І ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 правом подачі відзиву не скористались.

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, подали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в яких просили відмовити у задоволенні позову.

Представник УДМС України у Волинській області в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала пояснення, згідно яких територіальні підрозділи УДМС України у Волинській області з 04.04.2016 року не здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб, а відтак залучення УДМС України у Волинській області в якості третьої особи у цій справі, є недоцільним.

Представник Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі вказаного представника.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0811/40932, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 650000 грн. строком до 30.01.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,75 % річних, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати усі інші зобов`язання в порядку та у строки визначенні договором (а.с.15-26).

З метою забезпечення умов виконання кредитного договору між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 01 лютого 2008 року було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в цілому, загальною площею 148 кв.м., житловою площею 86,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, на якій він розташований (а.с.27-29).

Всупереч вимогам кредитного договору ОСОБА_2 не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим кредитодавець звернувся до суду з позовом.

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.08.2011 року було задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на належні ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, які є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 01.02.2008 року, за рахунок яких вирішено задовольнити вимоги банку по кредитному договору від 21.01.2008 року в сумі 561483,86 грн. шляхом продажу майна з прилюдних торгів (а.с.41-42).

Зазначене рішення суду згідно даних АСД «Д-3» не оскаржувалось та є таким що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На даний час умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконані, у зв`язку з чим, станом на 08.08.2018 року заборгованість відповідача складає 1086386,30 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 488661,34 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 597724,96 грн. (а.с. 9-10).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток,допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом в постановах № 6-447цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-1731цс16 від 21 грудня 2016 року, № 61-11267св18 від 06 березня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.12.2007 року, виданого виконкомом Луцької районної ради від 15.05.1989 року за №118, таким чином іпотечне майно було придбано не за кредитні кошти, отже при виселенні особі має бути надане інше постійне жиле приміщення.

Твердження позивача про наявність у власності ОСОБА_1 іншого житлового приміщення, а саме: квартири загальною площею 74,9 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до договору дарування від 29.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. та внесеного в реєстр за № 610, копія якого наявна в матеріалах справи, належні відповідачу на праві спільної часткової власності 4/9 частки вказаного нерухомого майна були безоплатно передані у власність іншої особи - ОСОБА_15 (а.с.94-96).

Відповідно до цього, у суду немає відомостей про наявність іншого постійного житлового приміщення, яке необхідно надати відповідачам одночасно з їх виселенням з іпотечного майна.

Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.

Керуючись ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, ст. ст. 2, 4, 5, 7, 12, 59, 76, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від свого імені та є законним представником ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи - служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, управління Державної міграційної служби у Волинській області про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"(місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул.Лєскова, 9; );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_5 , яка діє від свого імені та є законнимпредставником ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 );

Третя особа: Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 53; );

Третя особа: Управління Державної міграційної служби у Волинській області (місцезнаходження: 43021, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11).

Дата складання повного тексту рішення 29 травня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк