Справа №467/1496/16-ц
Провадження №22-ц/812/60/19
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

30 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

- представника позивача ОСОБА_1 В.М. ОСОБА_2 ,

- представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кологривої Т.М. того ж дня о 13 годині 00 хвилині у приміщенні цього суду, повний текст рішення складено 17 жовтня 2018 року, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Іванівська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області, Відділ Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, знесення будівлі та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, площею 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,13 га, які розташовані по АДРЕСА_1 . Користувачем суміжної земельної ділянки є ОСОБА_3 , яка самовільно змінила межі його земельних ділянок, а саме: на земельній ділянці 1 змінила межу на 0,70 см. заволодівши 21 кв.м. його землі, на земельній ділянці 2 змінила межу на 1,07 м., а в кінці городу на 1,70 метри заволодівши 43 кв.м. землі, що перешкоджає йому користуватися власними земельними ділянками та порушує його право землекористування, яке підлягає захисту.

Крім того, біля його погребу, гаражу та літньої кухні відповідачем побудований навіс з каменю, стінка якого розвалюється, а каміння падають на його будівлі, пошкоджуючи їх. Під час дощу вода з даху навісу затікає в погріб та на будівлі внаслідок чого підвищується вологість у приміщеннях та руйнуються стіни.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_3 повернути йому 21 кв.м. земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 43 кв.м. земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 та не перешкоджати йому у їх використанні, зобов`язати ОСОБА_3 знести кам`яний навіс побудований на межі їх земельних ділянок та відшкодувати заподіяну моральну шкоду 500 грн., стягнути судові витрати.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_3 посилалась на необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.

-2-

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині вимог про знесення кам`яного навісу залишено без розгляду.

Ухвалою цього ж суду від 25 жовтня 2016 року провадження у даній справі було зупинене до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою того ж суду від 12 квітня 2017 року відновлено провадження у справі.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів і не довів, що відповідач самочинно зайняла частину його земельної ділянки та чинить йому перешкоди у користуванні нею. Суд констатував про наявність у позивача ОСОБА_5 суперечностей щодо розмірів належних йому на праві власності земельних ділянок за державними актами з розмірами земельних ділянок переданих йому у власність за рішенням сільської ради, не відповідність розмірів обох земельних ділянок за схемами в державних актах із зазначеними в них розмірами. Також суд вважав неналежним доказом технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на підтвердження розмірів та місця розташування переданих позивачу земельних ділянок, оскільки вказана документація виготовлена через 19 років після отримання позивачем державних актів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 , інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги та стягнути понесені судові витрати.

Зазначав, що державними актами та Планом-обрису підтверджується встановлення межі, яка погоджувалась ОСОБА_5 з попереднім власником сусідньої земельної ділянки. Доданими фотографіями, поясненнями представника Іванівської сільської ради, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року та технічною документацією із землеустрою підтверджено порушення прав землекористування позивача, яке підлягало захисту та належність позивачу земельних ділянок у вказаних в позові розмірах, які були зайняті позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилалась на необґрунтованість її доводів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області від 13 грудня 1995 року ОСОБА_5 передані у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,03 га, загальною площею 0,28 га.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 були видані Державні акти з іншими розмірами цільового використання земельних ділянок. Так, згідно Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 виданих 22 серпня 1997 року Іванівською сільською радою позивачу належать: земельна ділянка площею 0,15 га, надана для обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,13 га надала для ведення особистого підсобного господарства. Державні акти позивача містять плани зовнішніх меж з зазначенням їх площ та лінійних розмірів.

-3-

Власником суміжної земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 була відповідач ОСОБА_3

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року та додатковим рішенням цього ж суду від 22 лютого 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, визнане незаконним та скасоване рішення Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області ХХХ сесії 4 скликання 3 10 від 27 вересня 2005 року «Про передачу у власність земельної ділянки» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельних ділянок: площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,03 га для ведення особистого селянського господарства, та визнано недійсними видані ОСОБА_3 на підставі цього рішення державні акти (а.с.82-85 т.1).

Земельні ділянки належні позивачу не мали кадастрових номерів. Відомості щодо цих ділянок не були внесені до Державного реєстру земель.

Актом Іванівської сільської ради від 11 жовтня 2012 року встановлено, що земельна ділянка позивача відповідала розмірам, визначеним у Державних актах серії НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

З акту Іванівської сільської ради від 03 червня 2014 року слідує, що площі земельних ділянок сторін ОСОБА_5 складають 0,28 а, ОСОБА_3 0,28 га та відвідали даним державного акту.

Актом встановлення спірної межі земельної ділянки від 26 травня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 зайняла частину суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 шириною 0,6 метрів, оскільки її земельна ділянка фактично на 0,6 метра ширше, ніж згідно державного акту.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_5 вказував на те, що відповідач самовільно змінила межі належних йому земельних ділянок та захопила частини земельної ділянки, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовленою ФОП ОСОБА_6 у 2016 році.

Отже, спір виник у зв`язку зі зміною відповідачем меж земельних ділянок сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 за недоведеністю, суд першої інстанції послався на висновок судової будівельно - технічної експертизи № 17-1401/1402 від 18 липня 2018 року, яким визначено, що фактичні площі і межі земельних ділянок сторін не співпадають з визначеними межами і площами за державними актами на права приватної власності на землю та даними сумісної геодезичної зйомки.

Висновок зроблено експертом на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 станом на 2016 рік та 2005 роки відповідно.

Судом апеляційної інстанції з метою встановлення обставин зміни меж земельних ділянок, згідно з технічною документацією виготовленою за замовленням позивача, та їх зайняття відповідачем було призначено повторну судову земельно-технічну експертизу.

Згідно із висновком № 125-027 судової земельно-технічної експертизи, який складений 08 квітня 2019 року (а.с. 145-165, т.2) площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні її власника ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , встановлена згідно даних геодезичної зйомки, складає 2688,0 кв.м., що на 112,0 кв.м. менше від площі, указаної в технічній документації, у тому числі: площею 48,0 кв.м. землі для обслуговування житлового будинку, площею 64,0 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства.

-4-

Дослідивши фактичну конфігурацію земельних ділянок на місці, згідно даних геодезичної зйомки, виконаної ФОП ОСОБА_6 , експертом встановлено порушення конфігурації межі суміжного землекористування земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 по всій довжині, а саме: границя суміжного землекористування між земельними ділянками №17 та АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , перенесена в бік земельної ділянки № АДРЕСА_1 в фасадної частини на ширину 0,39 м. 0,63 м. довжиною 28,3 м., площею 14,0 кв.м., далі на відстані 28,3 м. від фасадної межі перенесена в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 на відстань 0,63 АДРЕСА_4 , вверх по ламаній з розмірами 2,83 м. та 10,30 м. на відстані від встановленої межі шириною 1,01 м., площею 21,0 кв.м., далі трапецієвидної форми з розмірами 1,01 м. 1,54 м. довжиною 66,09 м. площею 77,0 кв.м. (а.с.145-165 т.2).

Для відновлення межі суміжного користування між земельними ділянками необхідно виконати перенос фактичної межі суміжного користування відповідно до встановленого розташування, згідно технічної документації розробленої за замовленням позивача.

Отже, із вищезазначеного висновку слідує, що невідповідність полягає у тому, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5 зайнята відповідачем та є меншою по площі на 112,0 кв.м. та має інші межі ніж ті, що вказані у вищезгаданій технічній документації. У вказаному висновку зазначені розміри частини земельної ділянки, які зайняті відповідачем по всій довжині.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 91 ЗК України власник земельної ділянки зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як встановлено ОСОБА_3 зайняла частину суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 шляхом перенесення меж.

У зв`язку з тим, з урахуванням висновку земельно-технічної експертизи від 08 квітня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення зайнятої відповідачем ділянки власнику. Тому позов ОСОБА_7 в зазначеній частині підлягає задоволенню.

-5-

При цьому колегія суддів врахує той факт, що відповідач, заперечуючи висновки повторної земельно-технічної експертизи, не звернулась до суду із клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи.

З урахуванням вкладеного, досліджуючи обставини за яких позивачу були створені перешкоди з користування належною йому земельною ділянкою, апеляційний суд дійшов висновку про те, що такі перешкоди були створені внаслідок неправомірних дій відповідача, яка змінила межі земельних ділянок.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанцій зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від неї, оскільки позивач стверджував, що чиненням перешкод у користуванні земельною ділянкою йому завдано моральної шкоди, вимога про відшкодування шкоди також підлягає задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, виходячи з характеру правопорушення, його тривалості, ступеня вини заподіювача, глибини душевних страждань позивача, його віку та ураховуючи, що частина вимог позивача залишена без розгляду, якими позивач обґрунтовував заподіяння моральної шкоди, вимог розумності та справедливості, вважає достатньою компенсацією завданої моральної шкоди 250 грн., які відповідач має компенсувати позивачу.

За таких обставин, висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_7 , не може вважатися обґрунтованим, а рішення підлягає скасуванню, у відповідності до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову з розподілом судових витрат.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 582 грн. 82 коп. (1102 грн. 42 коп. + 2480 грн. 40 коп.) сплачених в обох судових інстанціях та 8 000 витрати пов`язані із проведенням експертизи (1000 грн. (проведення геодезичної зйомки) + 7000 вартість експертизи).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 зайняті нею частини земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 в фасадній частині шириною 0,39 м 0,63 м., довжиною 28,3 м., площею 14 кв.м., та далі на відстані 28, 3 м. від фасадної межі на відстані 0,63 м., вверх по ламаній розмірами 2,83 м. та 10,30 м. на відстані встановленої межі шириною 1,01 м., площею 21, 0 кв.м. та площею 77,0 кв.м. трапецієвидної форми з розмірами 1,01 1,54 м. довжиною 66,09 м. згідно даних технічної документації «Із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. України ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства із земель його приватної власності по АДРЕСА_1 », яка розроблена сертифікованим інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_8 А 2016 р. та із державними актами серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1997 року і серії НОМЕР_2 від 22 серпня 1997 року, позначені літерами Г ОСОБА_9 і А.

-6-

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 250 грн., 3 582 грн. 82 коп. судового збору та 8 000 витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст складено 31 травня 2019 року.