ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5652/19 Справа № 215/523/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

05 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М., ознайомившись із апеляційною скаргою головного державного виконавця Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання незаконними дій головного державного виконавця Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боржемського Сергія Івановича, визнання незаконними дій головного державного виконавця Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 та про накладення на головного державного виконавця Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року до Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

Стягнуто з Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь держави в доход державного бюджету штраф в сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, головний державний виконавець Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, яка не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом, оскільки не відповідає вимогам п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана ухвала була винесена без повідомлення учасників справи та отримана апелянтом 26 лютого 2019 року (а.с.109), тоді як апеляційна скарга направлена засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції 25 березня 2019 року (а.с.114), тобто з пропуском процесуального строку встановленого статтею 354 ЦПК України, однак апелянт не порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалів часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 квітня 2019 року апеляційна скарга була залишена без руху з підстав несплати судового збору і пропуском строку на апеляційне оскарження.

На виконання зазначеної ухвали, 17.05.2019 року апелянт надіслав копію платіжного доручення №1899 від 03 травня 2019 року про сплату судового збору в розмірі 1921 грн., тоді, як ухвалу в частині подачі клопотання з викладенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, не виконав.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана зі значним пропуском строку та в ній не зазначені поважні причини, які перешкоджали стороні оскаржити рішення суду у встановлені законом строки, подану апеляційну скаргу, вдруге необхідно залишити без руху та надати апелянту строк для подачі обгрунтованого клопотання із зазначенням причин пропуску процесуального строку.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху для усунення зазначеного недоліку та роз`яснити апелянту, що у разі не усунення зазначеного недоліку, у разі, якщо підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнанні неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст.185, 356, 357 ЦПК України, -

У X В А Л И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Першого Суворівського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 , на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року, повторно залишити без руху, для чого надати строк, який не може перевищувати десяти днів з дати отримання копії ухвали, для усунення названого вище недоліку.

Попередити апелянта, що на випадок невиконання даної ухвали в установлений строк, якщо підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнанні неповажними, апелянту буде відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.М. Бондар