Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 462/3987/13-ц

провадження № 61-34523св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року у складі судді Колодяжного С. Ю. та постанову апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Шандра М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0325 га, Ѕ частини будинку, загальною площею 100,8 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 0,0325 га та Ѕ частини будинку, загальною площею 100,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві власності ОСОБА_2 , з метою задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 06 лютого 2008 року №014/0046/74/55185, укладеним з ОСОБА_1 , на загальну суму 1 272 692,14 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2013 року становить 10 172 628,29 грн, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі ВАТ- «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0046/74/55185.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, 06 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали в іпотеку земельну ділянку площею 0,0650 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, та об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , належні іпотекодавцям на праві спільної часткової власності.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 25 квітня 2013 року склала 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн.

Після завершення будівництва та введення будинку, переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, відповідачі зареєстрували право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки за кожним, та присвоїли їм різні номери - 138-а і 138-б й нові кадастрові номери. Вказані об`єкти нерухомого майна є предметом договору іпотеки, на які банк просить звернути стягнення.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0325 га, і будинок загальною площею 100,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_2 , з метою задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн, згідно з кредитним договором № 014/0046/74/55185 від 06 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, відсутні. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0325 га, і будинок загальною площею 100,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 , відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі після завершення будівництва та введення будинку АДРЕСА_1 , переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, зареєстрували право власності на Ѕ частину вказаного будинку та земельної ділянки за кожним, тому це майно є предметом договору іпотеки від 06 лютого 2008 року.

Будинок № 138-а на АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , є предметом іпотеки та виступає у якості забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, а також єдиним місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_1 , тому звернення стягнення на вказаний будинок суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскільки суду не надано доказів наявності підстав для застосування до належного ОСОБА_2 нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки від 06 лютого 2008 року, положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позов в частині вимог до ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

При новому розгляді справи рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0325 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та будинок загальною площею 100,8 кв. м, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , з метою задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн, згідно з кредитним договором від 06 лютого 2008 року № 014/0046/74/55185, укладеним із ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення суду мотивовано тим, що належний на праві власності ОСОБА_1 житловий будинок та земельна ділянка на АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки від 06 лютого 2008 року, тому банк має право звернути стягнення на вказані об`єкти нерухомого майна для задоволення своїх вимог за кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який не був учасником справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 0. С . , залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року - без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права. Собчиком Б. Й. на порушення вимог пункту 4.1.5 договору іпотеки було відчужено предмет іпотеки та не повідомлено банк про нового власника житлового будинку та земельної ділянки.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 не є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної АДРЕСА_1 , оскільки відчужив вказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_3 , який не був учасником справи, подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваними рішеннями звернуто стягнення на нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, проте суди не залучили його до участі у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 16 та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з продажем ОСОБА_2 нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки, іпотека є припиненою, що судами враховано не було.

Судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 , в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та витребувано справу з Залізничного районного суду міста Львова.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0046/74/55185, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 128 000 доларів США на придбання нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,065 га за адресою: АДРЕСА_1 , та незавершеного будівництва готовністю 85 % за адресою: Львівська область, селище міського типу Рудне, вулиця Грушевського, 138-а, з кінцевим терміном погашення 06 лютого 2028 року та сплатою 13 % річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався погасити заборгованість в строки та розмірах, передбачених умовами даного кредитного договору. 28 квітня 2009 року банк та позичальник уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 лютого 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку належне їм на праві спільної часткової власності майно: земельну ділянку площею 0, 0650 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , та об`єкт незавершеного будівництва, готовність житлового будинку 85 %, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Лучинська М. І. належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 25 квітня 2013 року складає 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн: заборгованість за кредитом у розмірі 136 501,69 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 64 812,28 доларів США, пеня за несплату кредиту та відсотків - 1 071 378,17 доларів США.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто 1 175 898,28 грн заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2008 року, яке не виконане.

Також судами встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва, готовність якого 85 %, та земельна ділянка, які є предметом договору іпотеки, належали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року.

Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки, сторони домовились, що відповідно до статті 16 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки за цим іпотечним договором продовжує бути предметом іпотеки після видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Все, що буде побудовано на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки за договором, також є предметом іпотеки за цим договором.

Рішенням виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області від 09 квітня 2008 року № 89 частині будинку, що належить ОСОБА_2 , присвоєно номер АДРЕСА_1 частині будинку, яка належить ОСОБА_1 , залишено номер НОМЕР_3 .

Відповідачі після завершення будівництва та введення будинку, переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, без згоди банку зареєстрували право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки за кожним.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 25 вересня 2008 року будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 100,1 кв. м, на АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

28 травня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0325 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_3 відчужив вказане нерухоме майно ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2015 року на порушення пункту 4.1.5 договору іпотеки.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в оскарженій частині.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду в оскарженій частині не повністю відповідає.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007-US зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду зі скаргами), якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який є особою, яка не брала участі у справі, зазначав, що вказаним рішенням порушено його права як власника майна, яке є предметом спору. З 28 травня 2013 року і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції майно, на яке звернуто стягнення, перебувало у його власності. Незважаючи на це, суд не залучив його до участі у справі.

При відхиленні апеляційної скарги та залишенні рішення суду першої інстанції без змін апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_3 не надав доказів того, що оскарженим рішенням суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов`язки.

Разом із тим, у повній мірі погодитися із цим висновком апеляційного суду неможливо, з таких підстав.

Тлумачення статті 13, частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) дозволяє стверджувати, що правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції наділені, у тому числі й, особи, які не брали участі у справі, за умови, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, для перегляду справи в апеляційному порядку, в першу чергу, підлягає встановленню чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі й про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть установлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Встановивши, що оскарженим рішенням суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , апеляційне провадження підлягало закриттю.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на зазначені вимоги процесуального законодавства, розглянувши справу в апеляційному порядку по суті за апеляційною скаргою особи, питання про права, інтереси та (або) обов`язки якої рішенням суду першої інстанції не вирішувалося.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 2-590/2011 (провадження № 61-8417св18) та у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 372/2523/15-ц (провадження № 61-8292св18).

Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги цивільного процесуального закону, зокрема статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), а тому постанову апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року в оскарженій частині не можна вважати законною та обґрунтованою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду в оскарженій частині не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат