ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 384/697/18

провадження № 22-ц/4809/567/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю - ОСОБА_2

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Перемога», представник за довіреністю - Шинкорук Олексій Євгенійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року у складі судді Галицького В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» про розірвання договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» про розірвання договорів оренди землі.

Зазначала, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, їй на праві приватної власності належать земельні ділянки, площею 4,02 га та 5,26 га ріллі, розташовані на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

30 листопада 2010 року між нею та відповідачем укладено два договори оренди землі № 386 та № 387, зареєстровані 30 січня 2012 року у відділі Держкомзему у Вільшанському районі за № 00625 та № 00624 відповідно, згідно з якими відповідач приймає у строкове платне користування земельні ділянки, строк дії договорів 10 років. Відповідно до п.39 договорів оренди розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається за умови письмового повідомлення за 12 місяців.

15 червня 2017 року вона надіслала на ім?я керівника підприємства два повідомлення-вимоги про розірвання договорів оренди землі на підставі п.39 договору, які 17 червня 2017 року були вручені співробітнику підприємства ОСОБА_4, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповіді від відповідача не надходило більше 12 місяців. 18 червня 2018 року вона надіслала відповідачу заяву з проханням надати відповідь про прийняте рішення, щодо розгляду повідомлень-вимог про розірвання договорів оренди землі, яка 21 червня 2018 року вручена співробітнику підприємства ОСОБА_4, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповіді на заяву відповідачем не надано до цього часу.

Просила розірвати договори оренди № 386 та № 387 від 30 листопада 2010 року, укладені між нею та відповідачем та зареєстровані 30 січня 2012 року у відділі Держкомзему у Вільшанському районі за № 00625 та № 00624.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» про розірвання договорів оренди землі задоволено. Суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до умов договорів оренди розірвання договору в односторонньому порядку допускається і позивач виконав всі вимоги щодо письмового повідомлення відповідача про бажання розірвати договори оренди за 12 місяців, є підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору оренди землі № 387 від 30 листопада 2010 року, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що реєстрація вхідної документації у підприємстві здійснюється в журнальній формі. В «Журналі обліку вхідної кореспонденції ПСП «Перемога» під порядковим номером 17 зазначено, що від позивача 19 червня 2017 року отримано повідомлення про розірвання договору оренди. Суду надавалась належним чином завірена копія повідомлення-вимоги позивача від 08 червня 2017 року про розірвання договору оренди землі № 386, на якій міститься вхідний номер, дата реєстрації та підпис уповноваженої особи підприємства. Інших повідомлень-вимог про розірвання договорів оренди землі від позивача підприємство не отримувало. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є доказом направлення підприємству саме двох повідомлень-вимог, а відтак висновок суду, що факт отриманням відповідачем вищевказаних заяв про бажання розірвати договори оренди землі підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, є безпідставним. Відсутність в журналі обліку вхідної кореспонденції реєстрації заяви позивача від 18 червня 2018 року з вимогою про надання відповіді на повідомлення-вимоги про розірвання договорів оренди землі жодним чином не підтверджує надсилання позивачем та отримання відповідачем двох повідомлень-вимог про розірвання договорів оренди землі № 386 та № 387. Позивач не дотримався вимоги п.39 договору оренди землі № 387 від 30 листопада 2010 року щодо письмового повідомлення відповідача про бажання розірвати договір в односторонньому порядку за дванадцять місяців, а відтак відповідач жодним чином не порушував умов цього договору та права позивача щодо розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Апеляційне провадження відкрито 01 лютого 2019 року (а.с.94), ухвалою від 12 лютого 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27 лютого 2019 року (а.с.103).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що у відзиві на позов відповідач взагалі заперечував факт надходження будь-яких повідомлень від позивача. В судовому засідання було доведено, що ведення журналу обліку вхідної кореспонденції ПСП «Перемога» за 2017-2018 роки здійснювалось недобросовісно, з порушенням вимог «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», одним із яких є відсутність реєстрації в журналі обліку вхідної кореспонденції заяви позивача від 18 червня 2018 року з проханням надати їй відповідь про прийняте рішення, щодо розгляду повідомлень-вимог про розірвання договорів, яка була вручена відповідачу 21 червня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.111-113).

Учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.104-108,118-122,125-129), в засідання апеляційного суду не прибули, відповідач подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача та підтримання апеляційної скарги (а.с.124).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 25 червня 2008 року по реєстру №1247 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 9,28 га на території Котовської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, на підставі якого їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,02 га та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,26 га (а.с. 15,16,69, 114).

30 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем укладено два договори оренди землі № 386 та № 387, зареєстровані 30 січня 2012 року у відділі Держкомзему у Вільшанському районі за № 00625 та № 00624 зазначених земельних ділянок строком на 10 років (а.с.17-18,19-20).

Пунктом 39 цих договорів оренди передбачено, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору оренди в односторонньому порядку є письмове повідомлення за 12 місяців.

15 червня 2017 року позивач рекомендованим листом з повідомленням про вручення направила відповідачу письмове повідомлення-вимогу про розірвання в односторонньому порядку договору оренди землі №386 від 30 листопада 2010 року та письмове повідомлення-вимогу про розірвання в односторонньому порядку договору оренди землі №387 від 30 листопада 2010 року (а.с.21,22). Зазначені вимоги вручені 17 червня 2017 року під розписку уповноваженій відповідачем особі за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.24,57,58).

В журналі обліку вхідної кореспонденції відповдачем 19 червня 2017 року за №17 зареєстровано повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди (а.с.66).

18 червня 2018 року позивач надіслала відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення заяву з проханням повідомити її про наслідки розгляду її двох повідомлень-вимог про розірвання двох договорі оренди, погодження місця та дати підписання актів приймання-передачі земельних ділянок, який був вручений 21 червня 2018 року під розписку уповноваженій відповідачем особі за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.23, 25).

Відповіді на свої звернення від 15 червня 2017 року та від 18 червня 2018 року позивач не отримала.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

За правилами ст.6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пункті 38 кожного із договорів оренди землі сторони передбачили, що дія договорів припиняється за взаємною згодою; за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню; з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 39 спірних договорів оренди землі сторони передбачили умову про те, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.Умовами розірвання договору оренди в односторонньому порядку є письмове повідомлення за 12 місяців.

Позивач зазначену умову розірвання договорів в односторонньому порядку дотримала.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За правилами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Аналіз статей 525, 651 ЦК України та статті 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору.

Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 39 укладених договорів оренди землі сторони визначили можливість розірвання даних договорів в односторонньому порядку. Цей пункт спірних договорів є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами, або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду.

Встановивши, що позивач виявила бажання розірвати укладені з відповідачем спірні договори оренди, письмово повідомивши відповідача за 12 місяців та врахувавши, що вимога позивача про розірвання спірних договорів оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладених сторонами договорів оренди землі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання договорів оренди.

Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 16 травня 2018 у справі № 420/504/16-ц.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не надсилала письмове повідомлення про розірвання договору оренди № 387 від 30 листопада 2010 року, є безпідставними.

Зокрема, з відзиву на позов вбачається, що відповідач взагалі не визнавав факт отримання від позивача листів повідомлень про розірвання договорів оренди, посилаючись і на неправильність адреси відповідача, і на той факт, що вручення поштового відправлення не є доказом направлення повідомлення-вимоги про розірвання договорів (а.с.40-42). Після надання позивачем доказів про перейменування вулиці, на якій знаходиться відповідач, довідки сільської ради про знаходження адміністрації ПСП, оголошень самої адміністрації про її місце знаходження, копій довіреностей про уповноваження ОСОБА_4 отримувати кореспонденцію (а.с.53-58), визнав позов частково, посилаючись, що зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції лише повідомлення про розірвання договору №386 від 30 листопада 2010 рок, а вимога про розірвання договору оренди № 387 від 30 листопада 2010 року не зареєстрована, тому позивач її не надсилала (а.с.64-66,70).

Такі доводи відповідача були предметом розгляду в суді першої інстанції і в рішенні суду їм надана належна правова оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд за правилами ст.89 ЦПК України надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до вимог ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові про розірваннядоговору оренди № 387 від 30 листопада 2010 року не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» залишити без задоволення, а рішенняВільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 1 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко