ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4538/19 Справа № 204/4773/18 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Перший український міжнародний банк" про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 28 липня 2014 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено договір рефінансування GР-6617430 на суму 37 774 грн. 94 коп. (основний договір GР-4519192 від 16 травня 2013 року з АТ «Банк Ренесанс Капітал» на загальні споживчі цілі у сумі - 46 904 грн.). Укладений кредитний договір рефінансування позивач вважає таким, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з того, що відповідачем в порушення Закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Так, у договорі рефінансування GР-6617430 від 28 липня 2014 року зазначено, що позичальник: в день подання до Банку пропозиції ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та його офіційному сайті. До підписання позивачем Оферти він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: найменування та місцезнаходження Банку та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту. Податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо. Позивач не підписував Умов, що діяли у банку на час подання Пропозиції (оферти) 28 липня 2014 року, тобто, не був ознайомлений з діючими на той час Умовами щодо надання кредиту рефінансування. Вважає, що банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, зміст спірного Договору суперечить також ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладенням Договору відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2.4. договору рефінансування GР-6617430 з АТ «Банк Ренесанс Капітал» комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1.35%, що складає 509 грн. 96 коп. щомісяця. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку і прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо. Банк нараховував, а він сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Укладання договору страхування зі Страховиком не є обов`язковою умовою отримання споживчого кредиту в банку й було обрано позивачем за власною ініціативою з числа кредитних продуктів, що пропонуються банком. Однак, банк не надав позичальнику інших варіантів кредитних продуктів щодо страхування і фактично змусив погодитись з одним єдиним варіантом страхування, зробивши цей пункт обов`язковим для надання кредиту. Він отримав від банку автентичний примірник (оригінал) цієї Пропозиції разом із графіком платежів та Умовами, що підтверджується його підписом та підписом уповноваженої особи банку, яка є представником з питань споживчого кредитування. Підпис Позичальника стоїть в Пропозиції укласти договір (оферта), і він ніяким чином не може підтверджувати автентичність примірника Пропозиції. Так само підпис Позичальника засвідчує його особу, а не підтверджує автентичність Примірника. Підпис уповноваженої особи банку не дає можливості її ідентифікувати, тому що немає ні прізвища з ініціалами, ні посади. Позивач погодився з тим, що протягом 30 календарних днів після прийняття (акцепту) банком цієї Пропозиції та набуття чинності кредитним договором, він може звернутися до банку за його місцезнаходженням протягом операційного часу та передати примірник цієї Пропозиції та Умов, якщо Умови не були підписані раніше, для підписання їх уповноваженою собою банку та проставлення печатки. Ці дії є правом, а не обов`язком Позичальника, банк не підписав договір та не скріпив його печаткою. Вважає, що все викладене свідчить про порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживачів". Кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37 774 грн. 94 коп. від 28 липня 2014 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений на підставі кредитного договору GР-4519192 від 16 травня 2013 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал». У договорі GР-4519192 від 16 травня 2013 року серед умов його надання є п.2.4. яким передбачена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 1.90 %, що дорівнює 891,18 грн. щомісячно. Однак, дана норма є незаконною, оскільки відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо). Для з`ясування суми заборгованості за договором рефінансування №GР- 6617430 від 28 липня 2014 року, потрібно вираховувати заборгованість за виключенням п.2.4. GР-4519192 від 16 травня 2013, для чого потрібно поновити строк давності за договором СР-4519192 від 16 травня 2013 року. Таким чином, кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37774,94 грн. від 28 липня 2014 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал» має ознаки несправедливих умов договору, тому такий договір потрібно вважати недійсним. Зазначав, що 13 червня 2018 року він отримав у поштовому відділенні за місцем проживання постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56536181 від 06 червня 2018 року за виконавчим написом №2875 від 02 травня 2018 року, виданим приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з нього на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 51 440 грн. 32 коп. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір рефінансування № GР-6617430 на суму 37 774 грн. 94 коп. від 28 липня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі його невідповідності Закону України «Про захист прав споживачів»; поновити строк давності за договором GР-4519192 від 16 травня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал» для з`ясування суми заборгованості за договором; визнати недійсним п.2.4. кредитного договору GР-4519192 від 16 травня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал»; зупинити виконавче провадження ВП №56536181 від 06 червня 2018 року за виконавчим написом №2875 від 02 травня 2018 року до закінчення розгляду справи у суді.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Перший український міжнародний банк" про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитних договорів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 31 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Положеннями ст.230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.

Так, положення ЦК України встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою особою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги, пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадку, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

За змістом ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.1 Правил банки зобов`язані в кредитному договорі (договорі про надання споживчого кредиту) або додатку до нього надавати детальний розпис загальної сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Згідно п.3.5 Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з п.2-4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та аналогічних їм положень п.2.1, 2.4 Правил перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15, 23 цього Закону. Остання передбачає штрафні санкції, а згідно ст.15 ч.7 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров`ю або майну споживача - споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об`єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

З матеріалів справи вбачається 28 липня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал" підписана пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 надав банку пропозицію укласти договір про надання споживчого кредиту №GР-6617430 на суму 37 774 грн. 94 коп., а також узгоджено графік платежів усього на 48 місяців (а.с.9, 40).

Відповідно до пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) підписаного 16 травня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал", позивач підтвердив, що в день подання до банку цієї пропозиції він ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та його офіційному сайті (а.с.11).

16 травня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал" підписана пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 пропонував банку укласти договір про надання споживчого кредиту №GР-4519192 на суму 46 904 грн., а також узгоджено графік платежів (а.с.12, 44).

Встановлено, що ОСОБА_1 ознайомився та підписав загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, якими визначено умови договору про надання споживчих кредитів, умови договору карткового рахунку, умови договору рахунку (а.с.13-14, 51-53).

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній у пропозиції, а позичальник зобов`язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів (а.с.13,51).

Відповідно до п.2.4. договору рефінансування GР-6617430 з АТ «Банк Ренесанс Капітал» комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1.35%, що складає 509 грн. 96 коп. щомісяця.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку і прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного

Відповідно до Рішення акціонера №2 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» від 14 березня 2015 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк», яке є єдиним акціонером ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», прийнято рішення, яким затверджено передавальний акт у зв`язку з реорганізацією ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.85).

Відповідно до передавального акту від 13 березня 2015 року унаслідок реорганізації шляхом приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.93).

Рішенням №3 від 27 жовтня 2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та протоколом № 67 від 27 жовтня 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено договір про приєднання між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с.94-99).

Відповідно до банківської ліцензії №8 від 06 жовтня 2011 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» видана ліцензія на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.100).

12 грудня 2016 року, затверджено статут ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а. с.105-108).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56536181 від 06 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №2875, виданого 02 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 51 440 грн. 32 коп. (а.с.16-17, 58-59).

Судом встановлено АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позивачу кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний кредитний договір №GР-6617430 від 28 липня 2014 року укладено у письмовій формі та відповідав вимогам встановленим ст.203 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 , надавши до банку власноруч підписану ним пропозицію укладання карткового рахунку та договір страхування (оферта), підписавши загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, якими визначено умови договору про надання споживчих кредитів, умови договору карткового рахунку, умови договору рахунку, підтвердив, що був ознайомлений з усією необхідною інформацією перед укладанням кредитного договору.

Судом встановлено, позивач не заперечував, що пропозицію на укладання договорів, договір страхування, загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків він підписував власноручно та добровільно, без будь-якого примусу та омани, чим визнавав укладений вищенаведений кредитний договір, пояснював суду, що отримав грошові кошти за кредитним договором на споживчі цілі, після чого, на виконання взятих на себе зобов`язань здійснював проплати за кредитним договором.

Таким чином, позивач виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором на умовах та у валюті, визначеними у кредитному договорі.

З моменту укладення договору, а саме 28 липня 2014 року позивач не відкликав свою згоду на отримання кредиту та здійснював проплати за кредитним договором.

З огляду на викладені фактичні обставини укладення спірного кредитного договору та його зміст з урахуванням норм чинного на момент його укладення законодавства, слідує, що при укладанні спірного кредитного договору між сторонами були дотримані всі передбачені діючим на той час законодавством істотні умови даного виду договорів, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору.

На момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що умови договору є несправедливі, а тому, відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», такий правочин є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того що при укладенні спірного договору банк не надав йому всю необхідну достовірну інформацію саме перед його укладанням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пославшись на відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, не встановлення обставин протиправної поведінки банку, намір банку на порушення конституційних прав і свобод позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору є несправедливими спростовується пропозицією укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), яка підписана позивачем та з якої вбачається, що позивач був ознайомлений з умовами надання кредиту, які з ним були погоджені (а.с.9).

Твердження в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді