АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/354/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 306010000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018 року, постановленого під головуванням судді Кондрацької Н.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» про захист честі, гідності та ділової репутації, повний текст рішення складено 11 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування свої вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на Інтернет-сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» було розміщено відеосюжет з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому тележурналіст телеканалу «Антена» , провівши журналістське розслідування, «чиновницьке свавілля» відносно майна ОСОБА_7 на підставі розповіді ОСОБА_7 та наданих ним документів, заявив, що позивач , користуючись своїм службовим становищем, прямо вчиняє свавілля, надаючи прямі вказівки органам ДВС арештувати майно ОСОБА_7, як висловився автор відеосюжету.

Також даний відеосюжет було розміщено на ресурсі YouTube і показано по телебаченню на телеканалі «Антена» 17 липня 2017 року у вечірній час.

Позивач зазначає, що інформація про ОСОБА_5, яка була поширена ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» є недостовірною, тележурналіст і телеканал не перевіривши жодного факту, наведеного ОСОБА_7, поширили недостовірну інформацію.

З таких підстав ОСОБА_5 просив суд визнати порушеним особисте його немайнове право у зв'язку з порушенням ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» та ОСОБА_7 недостовірної інформації в телесюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_1»; визнати інформацію поширену ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» та ОСОБА_7 в телесюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_1», недостовірною та такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_5 та зобов'язати ТОВ «Антена» в строк не пізніше місяця з дня набрання рішення законної сили, спростувати недостовірну інформацію поширену в телесюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_1» у тій же програмі або циклі програмі і в той же час, розмістити спростування поширеної недостовірної інформації, в якому диктор зачитає резолютивну частину судового рішення та з публікацією повного тексту рішення суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 грудня 2018 року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ТОВ «Телерадіокомпанія «Антен» про захист честі, гідності та ділової репутації -відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір та понесені судові витрати на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що при ухвалені рішення судом першої інстанції не надано правової оцінки окремо кожному із висловлювань відповідача та якими доказами поданими позивачем спростовуються. Судом не встановлено, чи існували взагалі , наведені в інформації відповідача обставини.

Також судом не було проаналізовано чи можливо перевірити інформацію відповідача на предмет відповідності дійсності та чи є вони фактичними твердженнями і не вказано , чому поширена відповідачем інформація про позивача є оціночним судженням та чому неможливо перевірити як твердження про факти.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» зазначає, що у вказаній справі не є належним відповідачем, апеляційна скарга як і позовна заява являються необґрунтованими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на Інтернет-сайті ТОВ «Телерадіокомпанія «Антена» ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, було розміщено відеосюжет з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». В даному відеосюжеті йдеться проте, що гр. ОСОБА_7, який проживає на другому поверсі, над приміщенням, яке належить ОСОБА_5, не винен в тому, що приміщення, яке розташоване на першому поверсі, весь час хтось затоплює з другого поверху. Немає жодних доказів його вини. Гр. ОСОБА_7 прямо каже про те, що, у зв'язку з невиконанням ним (ОСОБА_7) судового рішення про допуск до приміщення, ОСОБА_5, користуючись своїм службовим положенням, за те, що гр. ОСОБА_7 не виконав рішення суду і не допустив до свого приміщення комісію Служби утримання будинків, дав пряму вказівку органам Державної виконавчої служби про накладення арешту на транспортні засоби, що належать ОСОБА_7 Саме на виконання прямої вказівки ОСОБА_5 органами ДВС нібито було оголошено в розшук транспортні засоби, що належать ОСОБА_7, які були арештовані в м. Кагарлик. Де була арештована інша машина гр. ОСОБА_7 у сюжеті не вказує. На підтвердження цього, він повідомляє, що надасть журналісту відповідні докази. Гр. ОСОБА_7 вказує на те, що гр. ОСОБА_5 безпосередньо причетний до ремонтних робіт, що були проведені 03 квітня 2017 року, коли було просвердлено отвори. Гр. ОСОБА_7 вказує на те, що гр. ОСОБА_5 та його дружина, яка приїхала 04 червня 2017 року на автомобілі «Мазда 3» блакитного кольору, яку він впізнав за її фотографіями з соціальної мережі «Фейсбук», безпосередньо причетні до того, що в його квартиру крізь отвори потрапили невідомі хімічні речовини.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (частина друга статті 299 ЦК України).

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.

З огляду на статті 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 являється заступником голови Черкаської обласної державної адміністрації.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_5 посилалися на те, що вищевказана інформація є недостовірною, не підтверджена жодним документальним доказом і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим підлягає спростуванню.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовами, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими права, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінка) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням ( пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» ).

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова викладена та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюються особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб, вирішення справ про захист їх гідності, честі і ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засовах масової інформації ( далі -Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1968) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших право порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_5 є публічною особою.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економік, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість.

Аналізуючи відеосюжет з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5, як публічна особа, підлягає ретельному громадському контролю і вказані висловлювання у відеосюжеті є вираженням суб'єктивної думки ОСОБА_7 Поширена інформація у мережі Інтернет стосується приватного конфлікту позивача з ОСОБА_7 і не містить жодних конкретних фактів, без їх обґрунтування та посилання на докази, у зв'язку з чим носить характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню, що виключає можливість доведення їх правдивості.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки окремо кожному із висловлювань ОСОБА_7, тобто кожному аргументу не може бути взято до уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не варте уваги і посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не проаналізовано фактичне твердження та оціночні судження, поскільки судом надано належну оцінку кожному висловлюванню окремо, про спростування яких просив позивач та дійшли обґрунтованого висновку про те, що поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2019 року

Судді: