Справа № 539/1516/19
Провадження № 2/539/708/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участю секретаря Гусак А.О.,
сторони по справі у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якій просив:
- визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої в адміністративних межах Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №500 від 17.12.1996 року, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями, розташоване в АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай), що належала спадкодавцю згідно сертифікату серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження Лубен6ської РДА від 17.12.1996 року №500. Спадщину за заповітом у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 прийняв батько позивача ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Єдиним спадкоємцем спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 являється позивач ОСОБА_1 , який прийняв її, подавши до нотаріуса відповідну заяву. За цей час йому стало відомо, що його батько ОСОБА_4 не оформив на себе спадщину після смерті ОСОБА_3 на земельну частку(пай), після чого він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття цієї частини спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на спадкову земельну частку (пай).
Позивач у судове засідання не з`явився, участь у судовому засіданні за його дорученням на підставі довіреності взяв представник адвокат Лисенко А.Ф., який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі його представника.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи.
Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Мгар Лубенського району Полтавської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується долученої до матеріалів справи копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 08.02.2019 року./а.с.8/
На майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Першою лубенською державною нотаріальною відкрито спадкову справу №74/1998 на підставі заяви про прийняття спадщини від сина спадкодавця ОСОБА_4 , за заповітом, який спадщину прийняв. Вищевказаний заповіт складений на все майно. 11 березня 1998 року державним нотаріусом Першої лубенської ДНК Афанасієвською І.В. видано Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 за реєстровим № 2-1066 на ім`я ОСОБА_4 ./а.с.10/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 видане 27 жовтня 2006 року /а.с.11/
На майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 жовтня 2006 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Першою лубенською державною нотаріальною відкрито спадкову справу №48/2007 на підставі заяви про прийняття спадщини від сина спадкодавця ОСОБА_1 . Заяву про відмову від спадщини подала дружина померлого ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття/відмову не має. Заповіти відсутні.
02 серпня 2007 року державним нотаріусом Першої лубенської державної нотаріальної контори Рештою С.М. видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 ./а.с.13/.
11.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 1,71 в ум. кад. га на території Мгарської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був його батько, ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено.
Зазначене підтверджується інформацією, зазначеною в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 лютого 2019 року, виданої державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Першої Лубенського державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. /а.с.15/
Постанова мотивована тим, що у спадкоємця відсутні відповідні документи на вказану земельну частку (пай) у КСП «Перемога» Лубенського району Полтавської області, а тому не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на неї, оскільки не можна визначити склад спадкового майна.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 29.10.2018 року №1551/111-18, померла ОСОБА_3 дійсно отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , площею 1,71 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №500 від 17.12.1996 року, про що свідчить підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Перемога» Лубенського району Полтавської області /а.с.14/

Згідно заповіту, укладеного в с.Мгар Лубенського району Полтавської області 11 листопада 1988 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , так і не оформивши вказану земельну частку(пай) належним чином./а.с.9/ Єдиним спадкоємцем на спадщину, що залишилась після ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , який її прийняв, подавши заяву до нотаріуса.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Тобто, підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно є наявність документів, що посвідчують право власності на нього (правовстановлюючий документ). У даному випадку сертифікат на земельну частку (пай).

Однак, позивачем ОСОБА_1 під час звернення з заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну ділянку не було дотримано вимога вказаних положень, а саме: не надано відповідного правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) сертифікату, що свідчить про законність і обгрунтованість відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї.

Тому, позивач позбавлений можливості оформити право власності на зазначену земельну ділянку у позасудовому нотаріальному порядку через відсутність у нього документів про право власності спадкодавця на неї, оскільки правовстановлюючий документ був втрачений.

При вирішення справи по суті суд виходить з наведених нижче положень чинного законодавства.

Щодо наявності права позивача на спадкування майна, що належало спадкодавцю, суд відзначає, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що встановлено положеннями ст. 1217 ЦК України.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що визначено ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1225 ЦК, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Щодо правового регулювання правовідносин, що виникають відносно земельних часток (паїв), суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п. п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», затвердження розміру земельної частки (паю) та видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктами 10, 11, 12 додатку №1 до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №11 від 20.02.1996 року було передбачено, що сертифікати про право власності на земельну частку (пай) видаються відповідною районною державною адміністрацією особі, яка має на це право. Відновлення втрачених сертифікатів проводиться тими ж органами, що їх видали.

Так, було встановлено, що сертифікат на земельну частку (пай) було був втрачений, однак, видача іншого правовстановлюючого документу на померлу ОСОБА_3 неможлива, оскільки правоздатність особи втрачається зі смертю, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку.

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості).

Разом з тим, суд бере до уваги те, що положеннями ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього закону, заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Так, встановлено, що відомості про земельну частку (пай) не внесені ні до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ні до Державного земельного кадастру, тому не має змоги отримати і відповідні витяги з них, що також позбавляє нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на їх підставі.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Таким чином, право власності на вказану земельну частку (пай) було оформлене відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

При вирішенні питання про наявність у позивача права на спадкування вказаної земельної ділянки суд керується нижчевикладеним.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У відповідностіст. 41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно ст. ст. 1,2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Захист прав спадкоємців на отримання в порядку спадкування земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності - шляхом пред`явлення позову про визнання прав на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, позивачем було зроблено оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті «Вісник», в якому повідомлено про втрату сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , - що свідчить про здійснення зі сторони позивача дій, спрямованих на пошук втраченого документу на земельну частку (пай).

Керуючись положеннями ст. 392 ЦК України, суд констатує, що саме відсутність у позивача сертифіката на земельну частку (пай), який було втрачено, і є перешкодою для оформлення ним свої спадкових прав та отримання свідоцтва про прийняття спадщини своїх спадкових прав, а тому його не визнане право підлягає судовому захисту у спосіб встановлений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , у деяких випадках при розгляді цивільних справ про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування суди неправильно встановлюють зміст правовідносин, що виникають, та застосовують до спірних правовідносин норми, що регулюють право власності на земельні ділянки, та не беруть до уваги, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Так, відповідно до листа-відповіді Відділу у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 29.10.2018 року, ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на підставі розпорядження голови Лубенської райдержадміністрації від 17.12.1996 року №500 розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах.

Отже, з огляду на вищевикладене, керуючись проаналізованими вище законодавчими положеннями, суд вважає, що на даний момент позивач у позасудовому нотаріальному порядку не має можливості отримати у порядку спадкування право на земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документу, належність якої спадкодавцю підтверджується сукупністю всебічно досліджених належних та достатніх доказів у справі, суд приходить до висновку про доведеність, обгрунтованість і законність заявлених позивачем вимог, та їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай), розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої в адміністративних межах Засульської (Мгарської) сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №500 від 17.12.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач територіальна громада в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, адреса місця знаходження: Полтавська область, Лубенський район, с.Засулля, вул. Молодіжна, 78, ідентифікаційний код 04381335.

Повне судове рішення складено та підписано 30 травня 2019 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду О.С. Алтухова