Справа № 716/1393/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.05.19 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Стрільця Я.С.
за участю секретаря Климус Г.В.
представника позивача ОСОБА_1 .
розглянувши у відкритомусудовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Малітовська Тетяна Миколаївна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Малітовська Т.М. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі в якому побудували житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько ОСОБА_5 помер та за життя вчинив заповіт, згідно якого все своє майно заповів онуці ОСОБА_3 відповідачу по справі. Остання, в серпні 2017 року повідомила її, що після смерті ОСОБА_5 успадкувала все його майно за заповітом. Вважає, що нотаріусом свідоцтво про право на спадщину заповітом на згаданий житловий будинок, а також на земельну ділянку для його обслуговування видане з порушенням, оскільки воно видане на все майно, хоча ОСОБА_5 володів Ѕ частиною спадкового майна. З вказаних підстав просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в частині видачі його на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , видане 19.11.2013 року та скасувати реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.
Представниця позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних в позові, просила їх задовольнити.
Приватний нотаріус Малітовська Т. ОСОБА_6 . в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає».
З відповіді на запит стосовно місця реєстрації відповідачки (а.с. 12) видно, що остання зареєстрована по АДРЕСА_2 , куди і направлялася судова повістка.
Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, справу, зі згоди представниці позивачки ОСОБА_1 розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований та підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що 29.01.1949 року виконавчим комітетом Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що вбачається із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 78). Вказаний шлюб не був розірваний та був припинений 31.08.2001 року в зв`язку із смертю одного з подружжя ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 побудували житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване за ОСОБА_5 на ім`я якого 21.08.1969 року виконавчим комітетом Кострижівської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. Вказане свідоцтво зареєстровано в Чернівецькому ОБТІ та записано в реєстрову книгу за № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 1, сторінка 132 (а.с. 63)
У відповідності до ст.ст. 22, 28 КпШС УРСР (чинних на момент набуття права власності та смерті ОСОБА_5 ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку
В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя.
Судом встановлено, що 10.03.1994 року ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів онуці ОСОБА_3 , тобто відповідачу по справі. Наведене вбачається із заповіту (а.с. 62 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 7)
Таким чином на момент смерті ОСОБА_5 йому на праві власності належала Ѕ частка житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. ч. 4, 5 перехідних та прикінцевих положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все належне йому майно.
Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно заповіту від 10.03.1994 року ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив заповіт, яким все своє майно заповів онуці ОСОБА_3 , тобто відповідачу по справі (а.с. 62 зворот).
ОСОБА_8 , спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла та 12.08.2004 року звернулася в Заставнівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 59).
12.08.2004 року відповідачу ОСОБА_3 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 68).
Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
В п. 27 постанові Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо
Згідно п. 214 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що спадкодавцеві ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 належала 1/2 частина житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу на весь житловий будинок, то суд вважає, що нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії по видачі такого свідоцтва не дотримано положень вищевказаної інструкції та норм, чинного на той час законодавства, а отже таке свідоцтво слід визнати недійсним в частині його видачі на Ѕ частину.
Також судом встановлено, що в зв`язку із видачею відповідачці свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, на її ім`я зареєстровано право власності на цілу частину спірного житлового будинку (а.с. 40 АДРЕСА_5 54), а оскільки свідоцтво про право на спадщину в Ѕ частині визнається недійсним, то підлягає скасуванню в Ѕ частині реєстрація права власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
На виконання вказаної вимоги закону встановлено, що в зв`язку із набуттям відповідачкою права власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , на її ім`я 13.11.2013 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1 . Наведене, вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №153268029 від 21.01.2019 року (а.с. 40).
Оскільки свідоцтво про право на спадщину на згаданий житловий будинок в Ѕ частині визнається недійсним та підлягає скасуванню в Ѕ частині реєстрація права власності на нього, то суд вважає, що слід визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку для обслуговування спірного житлового будинку, видане відповідачці та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на цю земельну ділянку.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1241, 1301 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Малітовська Тетяна Миколаївна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом задовольнити повністю.
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 12.08.2004 року державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Тетяною Миколаївною, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині видачі його на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .
Скасувати реєстрацію права власності, проведену Заставнівським районним бюро технічної інвентаризації від 18.08.2004 року за №2197418 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2004 року на даний житловий будинок, виданого ОСОБА_3 в частині реєстрації права власності останньої на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , номер 13059100, видане 19.11.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції ОСОБА_3 .
Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 8104816 від 19.11.2013 року).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Повний текст рішення буде виготовлено в строк до 31.05.2019 року.
Суддя Я.С. Стрілець