Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2019 Справа №607/9592/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретарів судового засідання Зарічної О.П., Стус К.І., Хамелко О.Ю., представника позивача ПАТ «Креді Агріколь Банк» адвоката Ільків Соломії Михайлівни , представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Осів Павла Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитного договору та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь банк» (далі може вживатись як ПАТ «Креді Агріколь банк») звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до кредитного договору №53/08-КІ від 23 вересня 2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в сумі 330'000 дол. США на строк до 21 вересня 2018 року під 14% річних з узгодженим та підписаним графіком погашення чергових платежів (далі може вживатись як Кредитний договір). Згідно умов Договору № 1 від 14 липня 2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору термін кредитування подовжено до 21 вересня 2019 року. Згідно умов Договору № 3 від 09 липня 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору термін кредитування подовжено до 15 липня 2021 року. Згідно умов Договору № 5 від 23 листопада 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка визначена у розмірі 12,5% річних. Згідно умов Договору № 7 від 22 червня 2012 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка у період з 15 липня 2012 року по 14 липня 2013 року встановлена у розмірі 10% річних, в подальшому - 12.5% річних. Згідно умов Договору № 8 від 15 липня 2013 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка з 15 липня 2013 року визначена у розмірі 9,5% річних.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 330'000 доларів США, натомість відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі згідно доданого до позову розрахунку.

На підставі пункту 9 Кредитного договору, котрий встановлює право банку вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником умов договору, позивач вимагає дострокового повернення всієї суми кредиту, відсотків та пені, що з врахуванням часткового погашення відповідачем кредиту становить 284'311,67 доларів США.

В ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в сумі 284'605,76 доларів США, пеню у розмірі 1'842'142,26 грн. та понесені судові витрати.

ОСОБА_1 подав відзив у якому проти позову заперечив, зазначив, що кредиту у вказаній позивачем сумі він не отримував, розрахунок заборгованості, виконаний банком, не відповідає фактичним обставинам справи, у розрахунку банк не врахував щонайменше одного платежу позичальника, що підтверджується наявною у відповідача квитанцією до заяви на переказ готівки, надав суду власний розрахунок заборгованості та заявив зустрічний позов про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що укладений між позивачем та відповідачем Кредитний договір в момент його укладення не відповідав вимогам ст.ст. 203, 227 Цивільного кодексу (далі ЦК України), відтак підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України. Зокрема, позивач вказує, що в момент укладення Кредитного договору АТ «Індустріально-експортний банк» не був уповноваженим банком у розумінні ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, відтак, оскільки банк, будучи розробником умов споживчого кредитного договору, не зазначив у кредитному договорі інформацію про те, що банк є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій відповідно до статей 5, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та пункту 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», - то банк допустив нечесну підприємницьку практику. Вказував, що ПАТ «Креді Агріколь Банк» відповідно до генеральної ліцензії (з додатком) на здійснення валютних операцій, статті 1054 («Кредитний договір») та пункту 6 ч. 1 ст. 4, ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мав право надавати споживчий фінансовий кредит іноземною валютою протягом 36 діб, тобто виконати кредитний договір № 53/08-Кі від 23 вересня 2008 року, лише з 12 жовтня 2011 року по 16 жовтня 2011 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року у справі № 607/9592/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 червня 2015 року, було задоволено позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмолено у задоволенні зустрічного позову - ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року вказані судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду справи за клопотанням позивача до участі у справі у якості співвідповідача за первісним позовом було залучено ОСОБА_3 . Вимоги позивача до останньої полягають у тому, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, а відтак, - несе солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями сім`ї, оскільки кредит є споживчим та був використаний в інтересах сім`ї.

З врахуванням залучення співвідповідача позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь банк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 284'605,76 доларів США та пеню в розмірі 1'842'142,26 грн., а також стягнути в рівних частинах з відповідачів судові витрати.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

23 вересня 2008 року, між Акціонерним Товариством «Індустріально-експортний банк» (надалі також може вживатись як - Банк) та ОСОБА_1 (надалі також може вживатись як позичальник) було укладено кредитний договір № 53/08-КІ, згідно умов якого банк зобов`язався відкрити позичальнику кредитну лінію у розмірі 330'000 доларів США на строк до 21 вересня 2018 року під 14% річних з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів та з цільовим призначенням: рефінансування кредитної заборгованості перед ВАТ КБ «Надра» в розмірі 74'240 доларів США та на особисті потреби.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору №1 від 14 липня 2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору термін кредитування подовжено до 21 вересня 2019 року.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору № 2 від 09 листопада 2009 року визначено рахунками для повернення кредиту шляхом безготівкових перерахувань позичальником грошових коштів на користь банку: повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Індекс-банк», сплати процентів на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Індекс-банк», сплати комісії за дострокове погашення кредиту на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Індекс-банк», сплати будь-якого штрафу, пені на рахунок № НОМЕР_4 в ПАТ «Індекс-банк» МФО 302537.

Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору №3 від 09 липня 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору термін кредитування подовжено до 15 липня 2021 року.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору № 4 від 25 серпня 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору сторони змінили рахунки виконання боргових зобов`язань позичальника на наступні: повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_5 в ПАТ «Індекс-банк», сплати процентів на рахунок № НОМЕР_6 в ПАТ «Індекс-банк», сплати комісії за дострокове погашення кредиту на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Індекс-банк», сплати будь-якого штрафу, пені на рахунок № НОМЕР_7 в ПАТ «Індекс-банк» МФО 300614.

За умовами укладеного між сторонами Договору № 5 від 23 листопада 2010 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка визначена у розмірі 12,5% річних.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору № 6 від 20 січня 2011 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору сторони змінили період нарахування процентів: проценти нараховуються щомісячно в останній робочий день кожного календарного місяця за весь період нарахування процентів по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Сплата процентів проводиться позичальником у валюті кредиту щомісячно до 5-го числа кожного календарного місяця, що слідує після закінчення періоду нарахування процентів та в день повного погашення кредиту за минулий період нарахування процентів.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору № 7 від 22 червня 2012 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка у період з 15 липня 2012 року по 14 липня 2013 року встановлена у розмірі 10% річних, в подальшому - 12.5% річних.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору № 8 від 15 липня 2013 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору процентна ставка з 15 липня 2013 року визначена у розмірі 9,5% річних.

В січні 2011 року Акціонерне Товариство «Індустріально-експортний банк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь банк».

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 3.10 Кредитного договору встановлено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_8 , що відкритий в філії Тернопільська дирекція АТ «Індекс-Банк», МФО 338835.

Згідно пункту 3.11 Кредитного договору, видача кредиту здійснюється траншами. Перший транш надається після укладення договору іпотеки другої черги, в разі наявності згоди від АКІБ «УкрСиббанк», але не більше фактичної заборгованості на дату рефінансування.

Відповідно до пункту 3.12 Кредитного договору, надання наступних траншів проводиться виключно після виконання позичальником пункту 3.11 договору.

Пунктом 6.7 Кредитного договору погоджено, що виконання зобов`язань позичальника здійснюється шляхом безготівкових перерахувань позичальником грошових коштів на користь банку: повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_9 в філії «Тернопільська дирекція» АТ «Індекс-банк», сплати процентів на рахунок № НОМЕР_10 в філії «Тернопільська дирекція» АТ «Індекс-банк», сплати комісії за дострокове погашення кредиту на рахунок № 0023 в філії «Тернопільська дирекція» АТ «Індекс-банк», сплати будь-якого штрафу, пені на рахунок № НОМЕР_11 в філії «Тернопільська дирекція» АТ «Індекс-банк».

Згідно частини 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено частиною 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 1.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, первинний документ, - це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

В обґрунтування позовних вимог у якості підтвердження виконання банком умов укладеного кредитного договору позивач надав суду копії меморіальних валютних ордерів № 53/08-КІ від 24 вересня 2008 року на суму 74240 доларів США та № 53/08-КІ від 30 вересня 2008 року на суму 255'760 доларів США. Проте, вказані копії ордерів не можуть вважатися належними та допустимими доказами надання банком кредитних коштів, оскільки посвідчують операції по перерахуванню коштів з одного рахунку банку на інший рахунок, що також належить самому банку, в той час як згідно пункту 3.10 Кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_8 , відкритий позичальнику в філії Тернопільська дирекція АТ «Індекс-Банк», МФО 338835.

Щодо наданих позивачем копій меморіального валютного ордера № 200 від 24 вересня 2008 року на суму 74'240 доларів США, меморіального валютного ордера № 200 від 30 вересня 2008 року на суму 255'760 доларів США, - про перерахування валютних коштів з транзитного рахунку банку 2909 на поточний рахунок фізичної особи 2620 , а також меморіального валютного ордера № 123 від 24 вересня 2008 року на суму 74'240 доларів США, меморіального валютного ордера № 121 від 30 вересня 2008 року на суму 255'760 доларів США, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4 розділу 3 «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ №337 від 14 серпня 2003 року, видача готівки іноземної валюти фізичним особам здійснюється за заявою на видачу готівки з їх поточних, вкладних та депозитних рахунків, а також при отриманні такими фізичними особами грошових переказів без відкриття рахунку, відтак меморіальні валютні ордери № 123 від 24 вересня 2008 року та № 121 від 30 вересня 2008 року є недопустимими та неналежними доказами в розумінні статей 78, 79 ЦПК України, оскільки меморіальні ордери призначені для оформлення внутрішньобанківських операцій (не пов`язаних з виконанням доручень клієнтів), в той час як зміст даних ордерів вказує на здійснення касових операцій, що є неможливим, оскільки касові операції оформляються заявами на видачу готівки, котрі серед іншого містять підпис клієнта банку.

У відповідності до пунку 4.8. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Згідно пункту 4.10. Положення, первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Копії валютного меморіального ордера № 200 від 24 вересня 2008 року на суму 74'240.00 доларів США та валютного меморіального ордера № 200 від 30 вересня 2008 року на суму 255'760 доларів США не містять підписів виконавця, контролера та печаті (штампу) банку. Наявну на вказаних ордерах печать ПАТ «Креді Агріколь банк» не можна вважати проставленою в момент здійснення операції, оскільки зміна організаційно-правової форми банку з Акціонерного Товариства на Публічне Акціонерне Товариство та перейменування на «Креді Агріколь банк» було здійснено лише у січні 2011-го року, в той час як документи датовано 2008-м роком.

Номер поточного рахунку, зазначеного у вказаних ордерах, не відповідає номеру поточного рахунку позичальника, зазначеному у кредитному договорі.

Вказані копії меморіальних ордерів не є паперовими копіями електронних документів, оскільки їх автентичність не засвідчена Акредитованим центром сертифікації електронних ключів відповідно до вимог частини 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та частини 6 п. 3 «Порядку засвідчення наявності електронного документа на певний момент часу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 680 від 26 травня 2004 року, або ж у нотаріальному порядку.

Крім того суд зазначає, що у відповідності до частини 6 ст. 95 ЦПК України вказані копії ордерів не можуть братися судом до уваги, оскільки ухвала суду про витребування оригіналів письмових доказів, копії яких приєднано до матеріалів справи, - позивачем не виконана. Суд критично оцінює доводи представника позивача щодо знищення оригіналів письмових доказів, оскільки Постановою Правління Національного банку України від 8 грудня 2004 року № 601, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2004 р. за № 1646/10245 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання» встановлено, що меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню протягом 5-ти років після погашення кредиту, до того ж знищення документів до закінчення строків зберігання категорично заборонена пунктом 35 вказаної Постанови.

Виписки по поточному рахунку позичальника № НОМЕР_8 , як зведеного первинного документа, - позивачем не надано. Договору банківського рахунку НОМЕР_8, відкриття якого передбачено у кредитному договорі, та на який згідно пункту 3.10 Кредитного договору повинні були бути перераховані суми траншів кредиту, - ні позивачем, ні відповідачем не надано; в матеріалах справи такі докази відсутні.

У висновку проведеної у справі судово-економічної експертизи зазначено, що операція з погашення кредитної заборгованості, котра підтверджується наявною у відповідача квитанцією до заяви на видачу готівки № 47 від 15 грудня 2008 року на суму 2'559 доларів США у розрахунку банку не врахована. Оскільки вказана операція підтверджена належним доказом (первинним документом), відтак дані розрахунку банку, в котрому не врахована вказана операція, не можуть вважатись обґрунтованими, а сам розрахунок, - таким, що не ґрунтується на фактичних даних.

Викликаний та допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_5 пояснила, що судовому експерту не видається можливим надати відповіді на поставлені на вирішення судово-економічної експертизи запитання через відсутність належних документів, запитуваних експертом. Надані позивачем виписки стосуються поточного рахунку, відмінного від встановленого у кредитному договорі, на який повинен був бути зарахований кредит, документи оформлені з порушеннями, деталізованими у висновку експерта, і не можуть братися експертом до уваги відповідно до закону.

З огляду на наведені обставини у суду відсутня можливість встановити об`єктивний розмір заборгованості за кредитним договором та перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, наданого банком з матеріалами первісного позову.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання банком траншів кредитної лінії за кредитним договором, які б дозволили встановити розмір фактично виданого кредиту в рамках Кредитного договору., а розрахунок банку не відповідає наявним первинним документам і є необґрунтованим, відтак суд, приходить до переконання, що у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Що стосується вимог до ОСОБА_3 , суд окремо зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2017р. у цивільній справі №607/2831/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, де ПАТ «Креді Агріколь банк» було залучено у якості третьої особи, котре залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 вересня 2017 року, встановлено джерела походження коштів, за які це майно придбано, а також досліджено питання, чи існують у подружжя спільні борги, котрі підлягають поділу. Вказаним рішенням встановлено, що кредит був використаний не в інтересах сім`ї, а на власні потреби ОСОБА_1 .

Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з мотивувальною частиною вказаного судового рішення судом встановлено, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь банк» кредитний договір не був укладений в інтересах сім`ї, оскільки на момент укладення вказаного правочину сім`ї, як такої вже не існувало більше ніж пів року. Наведене спростовує твердження позивача про солідарний обов`язок ОСОБА_3 за Кредитним договором і є підставою для відмови в первісному позові до ОСОБА_3

Додаткових обставин, які б спростовували висновки вказаного судового рішення, - судом не встановлено.

Щодо зустрічного позову суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено судом, при укладенні спірного договору, ОСОБА_1 погодив з банком розмір та порядок отримання кредитних коштів, графік погашення кредиту, строк повернення кредиту, відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір та додаток до нього, погодився з усіма його умовами, у тому числі із порядком отримання кредитних коштів, розміром відсоткової ставки, графіком погашення платежів, строку виконання зобов`язання.

Суд не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на неправомірність надання банком кредиту в іноземній валюті за відсутності Генеральної ліцензії на валютні операції, з огляду на таке.

16 січня 2003 року АТ «Індустріально-експортний банк» отримав від НБУ банківську ліцензію № 99 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл № 99-3 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно додатку до даного дозволу.

Так, відповідно до статті 2, пункту 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Згідно частини 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону.

Відповідно до частини 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно пункту «в», «г» ст. 5 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Згідно пункту 1.5 положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Щодо вимог пунктів «в» п. 4 ст. 5 вказаного Декрету Кабінету Міністрів України, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті

Таким чином, АТ «Індустріально-експортний банк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір з ОСОБА_1 в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними з цих підстав, на думку суду, відсутні.

Щодо доводів представника ОСОБА_3 стосовно неукладеності Кредитного договору, суд зазначає, що сторонами цього договору досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, які складаються з узгодженого розміру кредитної лінії, розміру відсоткової ставки, строку дії договору, валюти договору, а також щодо умов порядку видачі та погашення кредиту, відтак підстави для визнання кредитного договору неукладеним відсутні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитного договору - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 21 травня 2019 року .

Реквізити сторін:

-публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» - місцезнаходження: м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14361575, рах. НОМЕР_15 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300614;

- ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ;

- ОСОБА_3 - місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка