РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10097/17

Провадження № 2/643/276/19

25.03.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Постульга О.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,3-ті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшукування шкоди, у зв`язку з залиттям , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачів про відшкодування завданих збитків у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) гривен, заподіяних залиттям квартири, 2800 гривен витрат по справі та витрати на правову допомогу в розмірі 10240 гривен.

В обгрнутування позовних вимог позивачка посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі- продажу посвідченим приватним нотаріусом Поляковою В.М. від 28.09.2002 року, зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 11-5-12363 від 04 жовтня 2002 року.

09.06.2017 року квартира АДРЕСА_1 була залита, що спричинило значну матеріальну шкоду її власникам. Після звернення до дільниці № 38 КП « Жилкомссрвіс» з`ясувалося, що залиття відбулося в наслідок недбалості мешканців квартири АДРЕСА_2 поверсі про що було складено відповідний Акт від 13 червня 2017 року. Позивачка неодноразово зверталась до власників квартири АДРЕСА_3 , а саме до ОСОБА_2 та ОСОБА_9 щодо добровільного відшкодування збитків на відновлення квартири АДРЕСА_4 . Оскільки відповідачі добровільно відмовляються відшкодувати завдану шкоду, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав та пояснив, що позивачем не надано належних доказів спричинення матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем . Просив в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась , про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила .

3-ті особи- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилтсь, позов підтримали, просила його задовольнити, справу розглядати за їх відсутності.

Заслухавши пояснення , дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі- продажу посвідченим приватним нотаріусом Поляковою В.М. від 28.09.2002 року, зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 11-5-12363 від 04 жовтня 2002 року.

09.06.2017 року квартира АДРЕСА_1 була залита, що спричинило значну матеріальну шкоду її власникам.

Як вбачається з акта, складеного комісією дільниці № 38 КП « Жилкомссрвіс» від 13.06.2017 року , залиття квартири відбулося в наслідок недбалості мешканців квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У107/17 від 26 липня 2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна, на дату оцінки 09 червня 2017 року, складає 20100 (двадцять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Згідно ч.4 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний за власний рахунок виконувати ремонт, заміну санітарно-технічних приладів та обладнання, які вийшли з ладу по його вині.

Приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3ст. 22 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Вказані складові цивільно-правової відповідальності, крім вини, доводить позивач, оскільки у цивільному законодавстві встановлено презумпцію вини (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Приписами ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Клопотання про призначення по справі судової товарознавчої експертизи, з метою визначення розміру заподіяної шкоди, сторонами заявлено не було.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 13 ЦПК України закріплено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У107/17 від 26 липня 2017 року вартість матеріального збитку складає 20100 (двадцять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачами не надано доказів в обґрунтування заперечень та на спростування висновків щодо причин залиття квартири позивача, судова товарознавча експертиза по справі не проводилась, суд вирішує справу на підставі наявних в ній матеріалів, та приходить до висновку про задоволення вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди на підставі наданих до суду кошторисів звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У107/17 від 26 липня 2017 року на сумус 20100 (двадцять тисяч сто) гривень 00 копійок

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнью та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2800 гривен : вартість робіт за договором № У107/17 склала 2500, 30 гривен , що підтверджується квитанцією від 17 липня 2017 року, телекомунікаційні послуги в розмірі 300, 00 гривен , що підтверджується платіжним чеком від 18. 07.2017 року.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так,представником позивача вимоги простягнення витратза надання правової допомоги обґрунтовані належним чином та підтверджені,в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 04/12-2017 від 04.12.2017 року,укладений між адвокатом Гончаровим А.Ю. та ОСОБА_1 , калькуляція рахунок вартості правничої допомоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею витрати за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166,1167 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшукування шкоди, у зв`язку з залиттям - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) гривен, 2800 гривен витрат по справі та витрати на правову допомогу в розмірі 10240 гривен.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2019 року.

Суддя Майстренко О.М.