Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 523/15507/15-ц

провадження № 61-19872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року в складі суддіБузовського В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року в складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сєвєрова Є. С., Дрішлюк А. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 та проживає, як член сім`ї співвласника, у цьому ж будинку. Позивач зазначав, що проживати у будинку, який належать йому на праві спільної часткової власності він не може, оскільки відповідачі перешкоджають у вселенні, змінивши замки на вхідних дверях.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів не перешкоджати йому у здійсненні права власності на 133/600 частини будинку АДРЕСА_1 , вселити його у зазначений будинок та встановити порядок користування ним.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 в частині встановлення порядку користування будинком залишено без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні права спільної часткової власності на будинок

АДРЕСА_1 .

Зобов`язано вселити ОСОБА_1 у будинок

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний будинок є частковою власністю сторін, а відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні будинком АДРЕСА_1 , тому права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності та його вселенням у спірний будинок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не були присутні в судовому засіданні з поважних причин, оскільки судом було вирішено питання про перенесення судового засідання 21 вересня 2016 року на іншу дату, не розглянуто клопотання відповідачів. Крім того, позивач в спірному будинку не проживав, вивіз всі свої речі, участі в утриманні та ремонту будинку не приймав.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 в будинку

АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності 133/600 частини, що підтверджується рішеннями Суворовського районного суду м. Одеси

від 09 квітня 2013 року та 01 серпня 2014 року, які набрали законної сили.

Згідно з довідкою № 624 ОСОБА_1 зареєстрований в будинку

АДРЕСА_1 з 19 грудня 2003 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі рішення суду від 04 червня 2014 року, був виселений з квартири

АДРЕСА_2 , у якій проживав за усною домовленістю із власником квартири ОСОБА_3 .

Після виселення із вищевказаної квартири, ОСОБА_1 , намагався вселитися в будинок, що належить йому на праві спільної часткової власності, проте відповідачі почали перешкоджати йому в проживанні в будинку, змінивши замки на вхідних дверях.

Таким чином, позивач залишився без місця проживання та можливості володіння та користування своєю власністю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява

№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Встановивши, що відповідачі неправомірно чинять перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням.

Доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи проведено за відсутністю відповідачів та судом було вирішено питання про перенесення судового засідання 21 вересня 2016 року на іншу датує необґрунтованими, оскільки аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що відповідачі були належним чином повідомленні про час та місце судового розгляду, та справу розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська