ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Суми

Справа №585/2677/18

Номер провадження 22-ц/816/2887/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідачі Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Машини І.М. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що нотаріус, здійснюючи виконавчий напис № 2348 від 24 квітня 2018 року, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат» не пересвідчилась у безспірності заборгованості за кредитним договором № GP-6361798 від 14 травня 2014 року та взагалі видала його з порушенням строку позовної давності. Зазначає, що не укладала кредитного договору з ПАТ «ПУМБ» і письмової вимоги від нього щодо добровільного виконання зобов`язань не отримувала. Просить визнати виконавчий напис нотаріуса № 2348 від 24 квітня 2018 року недійсним та стягнути з відповідача судовий збір у розмір 704,8 грн та 6 300 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій вказує, що 14 травня 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 була підписана оферта про укладення кредитного договору № GP-6361798, згідно якого позивачу надано кредит в сумі 22 013,02 грн строком до 15 травня 2018 року. 28 лютого 2018 року відповідачу було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості в розмірі 37 422,26 грн, яка була отримана позивачем особисто 03 березня 2018 року. Станом на 02 серпня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 126 475,69 грн, а саме заборгованість за кредитом 21 083,63 грн, за процентами 3 806,10 грн, за комісійною винагородою 13 372,90, неустойка за прострочення основної заборгованості 30 885,12 грн, неустойка за прострочення процентів 6 753,65 грн, неустойка за прострочення комісії 19 868,30 грн, штраф за відправку повідомлень на уточнення реквізитів 80,00 грн, штраф за прострочення платежів від усієї суми простроченої заборгованості 30 625,99 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № GP-6361798 від 14 травня 2014 року в розмірі 126 475,69 грн та 1 897,14 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ПАТ «ПУМБ» задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 2348 від 24 квітня 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 37 762,99 грн.

Стягнуто з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,8 грн та 6 300 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № GP-6361798 від 14 травня 2014 року в розмірі 69 961,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 17 643,6 грн, за відсотками 2 638,05 грн, за комісійною винагородою 10 698,28 грн, неустойки за прострочення процентів 4 403,98 грн, неустойки за прострочення комісії 13 610,84 грн, та 1 049,42 грн витрат зі сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, просить рішення суду в частині часткового задоволення позову ПАТ «ПУМБ» скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову. У своїх доводах вказує на те, що перебіг позовної давності почався 15 серпня 2014 року, коли вона перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом і, враховуючи загальний строк позовної давності, за позовом банку він сплив 15 серпня 2017 року. Але суд, в порушення вимог процесуального закону, не застосував позовну давність до вимог банку. Також, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначила, що після закінчення строку дії кредитного договору або в разі пред`явлення дострокової вимоги про погашення заборгованості, право кредитодавця нараховувати відсотки за договором припиняється. В той же час, суд стягнув заборгованість за відсотками за період з 15 травня 2015 року по 15 травня 2018 року, хоча банк надіслав вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором 22 лютого 2018 року. Крім того, вказує, що суд, стягнувши декілька видів неустойки, тим самим допустив подвійну цивільно-правову відповідальність позивача, та взагалі не застосував до цієї вимоги спеціальну позовну давність в один рік.

Рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню сторонами не оскаржується і відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Сторони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, але своїм правом участі в судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2014 року Олександренко ( ОСОБА_3 шлюбу ОСОБА_4 підписала пропозицію укласти договір (оферту) № GP-6361798 про надання споживчого кредиту в сумі 22 013,02 грн строком на 48 місяців, тобто до 15.05.2018 року, з процентною ставкою у розмірі 9 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35 %, зі сплатою заборгованості згідно з графіком (а. с. 127).

Відповідно до меморіального ордеру № 7421655 від 15 травня 2014 року, на рахунок ОСОБА_5 був здійснений переказ кредитних коштів у розмірі 20 084, 87 грн (а. с. 128).

28 лютого 2018 року ОСОБА_5 було надіслано письмову вимогу (повідомлення) № 819 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у строк до 01 березня 2018 року, яка була отримана позивачем 03 березня 2018 року (а. с. 171-173, 73).

24 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було видано виконавчий напис № 2348 про стягнення заборгованості за кредитним договором № GP-6361798 від 14 травня 2014 року в розмірі 37 762,99 гривень (а. с. 145-146).

Задовольняючи первісний позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не перевірила, чи в межах позовної давності подавались їй документи банком та вчинила виконавчий напис, не врахувавши, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення штрафів не підлягає задоволенню, оскільки за порушення зобов`язання банком нараховано, окрім пені, також штрафи, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами, неустойкою, а також комісійною винагородою підлягають задоволенню в межах строку позовної давності за період з 15 травня 2015 року по 15 травня 2018 року, оскільки умовами кредитного договору передбачено щомісячне погашення заборгованості.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Згідно ст.ст. 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ПАТ «ПУМБ» в обґрунтування позову надано тільки пропозицію укласти договір (оферту) про укладення кредитного договору № GP-6361798, в якій визначено наступні умови кредитного договору: надання споживчого кредиту в сумі 22 013,02 грн строком на 48 місяців, тобто до 15.05.2018 року, з процентною ставкою у розмірі 9 % річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35 %, зі сплатою заборгованості згідно з графіком, який передбачає щомісячну сплату заборгованості. Банком також надано анкету в якій містяться особисті дані позичальника. Будь-яких відповідних письмових доказів (документів), які б підтверджували наявність в умовах, укладеного сторонами кредитного договору, відповідальності за невиконання зобов`язань у виді неустойки та штрафу з зазначенням їх розміру і порядку нарахування, ПАТ «ПУМБ» в порушення ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

З цієї підстави необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 суми неустойки за прострочення основної заборгованості 20 996,71 грн, неустойки за прострочення процентів 4 403,98 грн та неустойки за прострочення комісії 13 610,84 грн, оскільки ці позовні вимоги не доведені належними доказами. З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за відправку повідомлень на уточнення реквізитів в сумі 80 грн та штрафу за прострочення платежів від усієї суми простроченої суми заборгованості в сумі 30625,99 грн.

Що стосується вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення комісійної винагороди за кредитним договором, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення сторонами договору споживчого кредиту) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункти 17, 19 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

В ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також закріплено визначення поняття «несправедливі умови договору». Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином нарахування ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором плати за за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною, а умова договору про встановлення такої плати у виді комісії нікчемною, так як дії по обліку заборгованості споживача банк здійснює на власну користь.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції зазначених обставин та положень діючого законодавства не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 комісійної винагороди в розмірі 10 698,28 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не визнає позов ПАТ «ПУМБ» на стягнення кредитної заборгованості з огляду на сплив строку позовної давності за вимогами банку.

Суд першої інстанції, врахувавши цю заяву ОСОБА_1 , а також висновки Верховного Суду та Верховного Суду України, дійшов цілком вірного висновку, що у разі, коли умовами договору передбачено погашення кредиту частинами, то позовна давність для стягнення цих платежів обраховується для кожного платежу окремо. Проте судом першої інстанції невірно визначено період за який підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами.

Так, судом встановлено, що 15 травня 2014 року сторони уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала строком на 48 місяців, тобто до 15 травня 2018 року, кредитні кошти у національній валюті в розмірі 22 013, 02 грн, які зобов`язалась повернути зі сплатою відсотків у розмірі 9% річних. Повернення кредиту та сплату відсотків ОСОБА_1 мала здійснювати щомісячними платежами.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору, ПАТ «ПУМБ» 28 лютого 2018 року направив їй письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за спірним кредитним договором в строк до 01 березня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, пред`явленням до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, змінено строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти з цього часу припиняється.

Отже, право нарахування процентів у банку припинилося з 02 березня 2018 року. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Крім того, суд помилися і з визначенням початку перебігу строку позовної давності щодо чергового платежу за договором кредитування.

Так, суд визначив, що період, за який потрібно стягнути заборгованість, складає з 15 травня 2015 року по 15 травня 2018 року, при цьому застосував строк загальної позовної давності у три роки до дня закінчення терміну дії кредитного договору, а не до дня звернення до суду, як того вимагають приписи ст. 264 ЦК України.

З позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту № GP-6361798 до суду банк звернувся 9 серпня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту починаючи з 9 серпня 2015 року, що складає 16 386,34 грн, та за відсотками з 09 серпня 2015 до 2 березня 2018 року, що складає 2 238,2 грн, а всього 18 624,54 грн.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги банку та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково (на 15 % та 75% відповідно), тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» підлягають стягненню 284,57 грн судового збору, сплаченого ним в суді першої інстанції, а з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню, понесені нею при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2 530,60 грн (1 180,6 грн судовий збір та 1 350,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).

Враховуючи ціну позову, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 141; 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року скасувати в частині вирішення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) заборгованість за кредитним договором № GP-6361798 від 14 травня 2014 року в розмірі 18 624 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 54 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 16 386 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят шість) грн 34 коп., за процентами 2 238 (дві тисячі двісті тридцять вісім) грн 20 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 284,57 грн (двісті вісімдесят чотири) грн 57 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 530 (дві тисячі п`ятсот тридцять) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик