Рішення

Іменем України

15 травня 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

захисника Радкевича В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не має самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 -адвокат Радкевич В.І. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, яка не має самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, на колишній колгоспний двір - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 та її представник Радкевич В.І., подали до суду заяву про те, що справу слухати в їхній відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Представник третьої особи: Теребовлянська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності від 30 квітня 1991 року виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, що складається з двох членів, головою якого ОСОБА_5 на праві власності. Однак, у вказаному свідоцтві прізвище голови колгоспного двору помилково записано як «ОСОБА_5» замість дійсного «ОСОБА_5».

Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 162 від 24 травня 2018 року ОСОБА_2 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5, як голові колгоспного двору, на підставі Свідоцтва на право особистої власності від 30 квітня 1991 року виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, прізвище голови колгоспного двору помилково записано як «ОСОБА_5» замість дійсного «ОСОБА_5».

Відповідно до довідки від 27 червня 2018 року № 668 виданої Буданівською сільською радою про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного типу двору, на період 01 січня 1991 року за вказаною адресою проживали і були зареєстровані ОСОБА_5-голова двору, ОСОБА_6-дружина, ОСОБА_7-тітка. На день смерті спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) проживали та були зареєстровані ОСОБА_5-голова двору та ОСОБА_7-тітка.

Згідно погосподарської книги цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, що складається з голови колгоспного двору ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та членів: ОСОБА_7 - дружини, ОСОБА_9 - дочка (позивачка по справі), ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року - бабусі, ОСОБА_3 - внук (відповідач по справі). У вказаній погосподарській книзі ім'я ОСОБА_6 - дружини, вказано помилково «ОСОБА_7» замість «ОСОБА_7».

Згідно погосподарської книги станом на 1990 рік ОСОБА_9 01 жовтня 1990 року вибула в м. Тернопіль та ОСОБА_7 вибула в 1992 році в Чернівецьку область.

Відповідно до довідки від 05 грудня 2018 року № 1540 виданої Буданівською сільською радою про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відноситься до колгоспних дворів, на період 15 квітня 1991 року за вказаною адресою проживали і були зареєстровані ОСОБА_5-голова двору, ОСОБА_6-дружина, ОСОБА_7-бабуся, ОСОБА_3-внук.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на АДРЕСА_1, були ОСОБА_5-голова двору, ОСОБА_6- дружина, ОСОБА_7-бабуся, ОСОБА_3 - внук із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких ОСОБА_5 належало 1/4 частка вищевказаного будинковолодіння, ОСОБА_6 належало 1/4 частка вищевказаного будинковолодіння, ОСОБА_7 належало 1/4 частка вищевказаного будинковолодіння та ОСОБА_3 належало 1/4 частка вищевказаного будинковолодіння.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що є часом відкриття спадщини на належне його майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 червня 2018 року, що є часом відкриття спадщини на належне її майно.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12 травня 2016 року мати позивачки -ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно.

Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2018 року, встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року є батьком ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, встановлено, що 07 лютого 1976 року ОСОБА_11 уклав шлюб з ОСОБА_2 позивачкою по справі, якій після реєстрації шлюбу змінено прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Згідно свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року від батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_6. У вказано свідоцтві прізвище матері ОСОБА_6 вказано помилково «ОСОБА_6 замість « ОСОБА_2».

Судом встановлено, що мати позивачки ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року від батьків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 являється бабою ОСОБА_2.

ОСОБА_6 розірвала шлюб з ОСОБА_5 та зареєструвала шлюб з ОСОБА_17, після укладеного шлюбу ОСОБА_6 змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_6».

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином ОСОБА_2 як член колишнього колгоспного двору має право на 3/4 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частку має право в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1), 1/4 частку має право в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3), 1/4 частини - в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7).

Постановою виданою Теребовлянською державною нотаріальною конторою від 03 липня 2018 року № 874/02-14 було відмовлено ОСОБА_2 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Папірня, Теребовлянського району Тернопільської області, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливості встановлення родинних відносин.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспор'юється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити частково, виділивши ОСОБА_2 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частки має право в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1), на 1/4 частку має право в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3), 1/4 частини - в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7), та визнати право власності за ОСОБА_2 на вказане майно, виділивши ОСОБА_3 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору та визнати право власності за ОСОБА_3 на вказане майно.

У решті позову слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 80, 258, 259, 263-265, 268, 273, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529, 549 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, 392, 1261, 1268, 1276 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не має самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частки має право в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1), на 1/4 частку має право в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3), 1/4 частини - в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7).

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частки має право в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1), на 1/4 частку має право в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3), 1/4 частини - в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7).

Виділити ОСОБА_3 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як за членом колишнього колгоспного двору.

У решті позову відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядається вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий В.В.Малярчук