Справа № 369/5231/18
Провадження № 2/369/1111/19
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Бугайовій М.В.,

за участю представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі ГУ Державної казначейської служби України у Київській області Якуніна В.В.,

представника відповідача Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Чурпіти Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2016 року він направив на адресу Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформаційний запит № 19/10-2016, з проханням надати інформацію, а саме: надати відомості щодо земель запасу державної і комунальної власності (розмір, місце розташування) для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області; визначити порядок отримання графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області..

21 жовтня 2016 року, згідно штрихкодового ідентифікатора НОМЕР_1 , працівниками поштового відділення 03170 було вручено за довіреністю працівникам Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області лист з інформаційним запитом № 19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року.

На момент звернення з позовом до суду, а саме 04 грудня 2016 року на адресу ОСОБА_1 жодних листів та повідомлень від Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області не надходило.

22 грудня 2016 року Київським окружним адміністративним судом було винесено постанову по справі № 810/4015/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язати вчинити дії, згідно якої у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

27 березня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом було винесено постанову по справі № 810/4015/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про зобов`язання вчинити певні дії, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19.10.2016 року. Зобов`язано Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області надати ОСОБА_1 відповідь на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19.10.2016 року.

13 квітня 2017 року в.о. начальника Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Дідківська О.І., на виконання вимог постанови Київського апеляційного суду надали ОСОБА_1 відповідь № 0.19-44/154-17 щодо розгляду інформаційного запиту № 19/10-2016 від 19.10.2016 року.

Уповноваженими особами Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області було здано до відділення поштового зв`язку відповідь № 0.19-44/154-17 щодо розгляду інформаційного запиту№ 19/10-2016 від 19.10.2016 року лише 25квітня 2017 року, про що свідчить відбиток штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, тобто через 179 днів після кінцевого 5 денного строку надання відповіді на інформаційний запит позивача.

Позивач зазначив, що для відновлення порушених прав ОСОБА_1 довелось звертатись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом та в подальшому до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, що потребувало значного часу для аналізу норм діючого законодавства України, підготування та написання процесуальних документів до суду першої та другої інстанції, що негативно впливало на сімейні відносини з дружиною та як їй приділялось менше уваги та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 , а непорозуміння, які виникали у сім`ї негативно впливало на розвиток малолітнього сина та завдало сильних душевних страждань.

Також позивач посилався на те, що протиправними діями Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області йому було завдано моральну шкоду, так як під час мобілізації 2014 року одним із перших пішов до лав Збройних сил України, щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України, на після сумлінно виконаних покладених на нього обов`язків служби на території Луганської області був демобілізований в запас, та після отримання статусу учасника бойових дій сподівався на шанобливе ставлення, захист та соціальна допомога органів влади та місцевого самоврядування в справі та отриманні земельних ділянок, як учасник бойових дій проте на дані очікування не справдились чим також було завдані значні душевні та фізичні страждання ОСОБА_1 ..

Виходячи з розумності, справедливості та виваженості позивач вказав, що він оцінив розмір мінімальної шкоди завданої йому уповноваженим особами Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, що складає 5 000 грн..

Враховуючи викладене та керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захист власності, ст. ст. 21, 22, 24, 55, 64, 68, ч. 2 ст. 124 Конституції України позивач просив стягнути з Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп..

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив проводити розгляд справи за відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі ГУ Державної казначейської служби України у Київській області позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 направив на адресу Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформаційний запит № 19/10-2016 з проханням надати інформацію, а саме просив: надати відомості щодо земель запасу державної і комунальної власності (розмір, місце розташування) для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області; визначити порядок отримання графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на момент звернення з позовом до суду, а саме 04 грудня 2016 року на адресу ОСОБА_1 жодних листів та повідомлень від Управління Держгеокадастру у Києво-Святоши нському районі Київської області не надходило.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року скасовано та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19.10.2016 року; зобов`язано Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області надати ОСОБА_1 відповідь на інформаційний запит № 19/10-2016 від 19.10.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року по справі № 810/4015/16 Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області на запит ОСОБА_1 щодо надання інформації було надано відповідь за підписом в.о. начальника Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області Дідківської О.І..

Вказана відповідь була направлена позивачу ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , видане 03.06.2015 року Святошинським РВК в м. Києві.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області був наданий відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2017 року по справі № 810/4015/16 Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області позивачу ОСОБА_1 листом від 13.04.2017 року № 019-44/154-17 було повторно надано наявну інформацію щодо запитуваної інформації у інформаційному запиті від 19 жовтня 2016 року. Представник відповідача посилався на те, що позивач не довів жодним доказом заподіяння моральної шкоди. Також представник відповідача вказував на те, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області зареєстровано 04.06.2015 року. Головне управління Держгеокадастру у Київській області не може бути правонаступником Управління Держгеокадастру у Київській області, а є лише органом, якому частково передані функції територіальних органів Держгеокадастру у Київській області, які були ліквідовані відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 581.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представником відповідача Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області було подано доповнення до відзиву, в якому представник відповідача посилався на те, що відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. За правилами Бюджетного кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Представник відповідача також посилався на те, що при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями державних органів співвідповідачем має бути Державна казначейська служба України, оскільки її територіальні органи не є розпорядниками бюджетних коштів та не мають права на їх списання з Державного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка піддягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особі, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Крім того, стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Європейським судом з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду).

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на те, що протиправними діями Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області йому було завдано моральну шкоду, так як під час мобілізації 2014 року одним із перших він пішов до лав Збройних сил України, щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України, на після сумлінно виконаних покладених на нього обов`язків служби на території Луганської області був демобілізований в запас, та після отримання статусу учасника бойових дій сподівався на шанобливе ставлення, захист та соціальна допомога органів влади та місцевого самоврядування в справі та отриманні земельних ділянок, як учасник бойових дій проте дані очікування не справдились, чим також було завдані йому значні душевні та фізичні страждання ОСОБА_1 ..

Також, позивач посилався на те, що йому довелось звертатись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом та в подальшому до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, що потребувало значного часу для аналізу норм діючого законодавства України, підготування та написання процесуальних документів до суду першої та другої інстанції, що негативно впливало на сімейні відносини з дружиною та як їй приділялось менше уваги та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 , а непорозуміння, які виникали у сім`ї негативно впливало на розвиток малолітнього сина та завдало сильних душевних страждань.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України.

Положенням про управління (відідлення) Державної казначейської служби України у районоах, районах у містах, мітсах обласного, республіканського значення, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року№ 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.08.2015 року № 716), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2011 року за № 1236/19974 КК (зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 109 від 05.02.2018 року) визначено, що управління Державної казанчейської служби України та відідлення Держанвої казначейської служби України.

Основним завданням управління (відділенб) Казначейства є реалізація державної політики у сферах казанчейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконнаня бюджетів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Київській області, як орган державної власди та юридична особа, в жодних правовідносинах з ОСОБА_1 не перебував, його законних прав та інтересів не порушував та не ніс відповідальності за дії державних органів та їх посадових осіб інших юридичних та фізичних осіб.

Казначейство України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Основним із завдань Казначейства України є здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 1 п.п. 5 п. 4 Положення про Державну казаначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011).

Безспірне списання коштів з Державного бюджету України для відшкодування моральної та матеріальної шкоди здійснюється безпосередньо центральним органом виконавчої влади Казначейством України, а не його територіальним органом.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позиачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, що відповідачем Управлінням Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області своїми протиправними діями або бездіяльністю було завдано моральної шкоди.

Разом з тим, суд зазначає, що Наказом Держгеокадастру від 03.02.2017 року № 38 ліквідовано у структурі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області та утворено Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області зареєстровано 04.06.2015 року, що свідчить про те, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області не може бути правонаступником Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинсткому районі Київської області, а є лише органом, якому передані функції територіальних органів Держгеокадастру у Київській області, які були ліквідовані відповідно до поставнои Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 581.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідачів, а також вини останніх в її заподіянні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, зокрема щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 16, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 78, 77, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, про відшкодування шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л. М.