РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м.Рівне.

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Прокопчук Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення завдатку, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 завдатку за договором купівлі-продажу меблів в розмірі 8678.00 гривень. До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що відповідачем ОСОБА_3 йому були повернуті частково кошти, зменшив свої позовні вимоги до 4338,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги позивача з підстав викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву і пояснили суду, що 06.08.2017 року між позивачем і відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу меблів на суму 10337.00 грн., які повинні були бути виготовлені і поставлені протягом двох тижнів. На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу завдаток в розмірі 4338.00 грн., що підтверджується товарним чеком, однак ні в установлений строк, а ні станом на 15.11.2017 року меблі відповідачем не були поставлені, в зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, після чого відповідач повернув позивачу завдаток. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткову суму завдатку в розмірі 4338.00 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги позивача не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просили суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_5 , свідків, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

На дослідженому в судовому засіданні копії товарного чека № 1021 від 06.08.2017 року зазначено: «Мережа магазинів маркет «МЕБЛІ», завдаток за меблі 4338 грн., продавець, підпис» поставлена печатка «фізична особа підприємець ОСОБА_3 ».

17.10.2017 року позивач звертається до відповідача з письмовою заявою, яку відповідач отримав 18.10.2017 року, в якій зазначає, що відповідачем не виконано замовлення меблів в усно обумовлений ними термін два-три тижні, просить повідомити про виконання замовлення, а в разі неотримання відповіді буде звертатися до суду, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копією заяви та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

З дослідженої в судовому засіданні копії розписки від 26.01.2018 року слідує, що позивачу повернуті кошти за меблі в розмірі 4328.00 грн.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали суду, що на початку серпня ОСОБА_1 замовив в магазині маркет «Меблі» меблі, заплатив завдаток. Меблі в обумовлений строк не були виготовлені, ОСОБА_1 звернувся до суду, після чого йому повернули завдаток.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав суду, що ОСОБА_1 замовив у них меблі, заплатив завдаток, товарний чек виписував він. На фабриці не було матеріалу потрібного кольору тому виконання замовлення було затримано. Одне ліжко було виготовлено, позивач відмовився його забирати, хотів щоб були виготовлені всі замовлені ним меблі, а коли доставили в магазин всі замовлені позивачем меблі то позивач відмовився їх забирати тому-що їх довго виготовляли. Позивач зразу завдаток не хотів забирати, говорив що йому потрібні меблі. Просить вибачення у позивача за діяльність свого сина ОСОБА_3 , але так сталося.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила, що чула, що в магазині були замовлені меблі які вчасно не були виготовлені, кошти були повернуті покупцю.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу меблів між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути, що і було зроблено відповідачем по справі.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме цей товар саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов*язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну товару, строк оплати та строк поставки товару, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

За вище викладених обставин в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення завдатку, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.