ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/356/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

за участю представника апелянта, представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2018 року, (суддя Карплюк О.І.), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно,

встановила :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнання за нею права власності на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 04.03.2008 року за договором купівлі-продажу за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки в добровільному порядку питання розподілу будинку вирішити неможливо, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2018 року позов задоволено частково. Визнано житловий будинок, хлів та будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлової прибудови та погріба, які знаходяться по АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки житлового будинку та хліва, які знаходяться по АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки вказаного майна.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлової прибудови та погріба, які знаходяться по АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки вказаного майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1384 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3432 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 104 грн. 17 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що суд задовольнив позовні вимоги, які не були фактично заявлені позивачем, зокрема, щодо визнання права власності на Ѕ частки будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлової прибудови та погребу. При цьому судом не було досліджено питання які саме будівельні матеріали були використані під час будівництва, їх кількість та вартість. Суд не врахував, що прибудова до житлового будинку та погріб фактично повністю побудовані, однак є самочинним будівництвом, тому не можуть бути об`єктом права власності. Крім того, більша частина земельної ділянки, на якій знаходяться спірні будівлі, має статус земель водного фонду, що робить неможливим будівництво на ній будинку та господарських споруд.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала.

Представник позивача в суді проти апеляційної скарги заперечив, погодився з висновками суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є об`єктом права спільного майна подружжя, однак між сторонами не досягнуто згоди про поділ цього майна, тому за кожним з бувшого подружжя необхідно визнати право на Ѕ частку житлового будинку та хліва. Оскільки будівництво житлової прибудови та погребу є самочинним, тому за сторонами підлягає визнання права власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані в будівництві цих приміщень.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що з 08.05.2006 року по 12.09.2016 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

04.03.2008 року за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та цегляний хлів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22.03.2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищезазначений будинок.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини справи слід визнати обґрунтованим висновок суду про те, що придбаний під час проживання сторін у зареєстрованому шлюбі житловий будинок загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та цегляний хлів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, після придбання будинку в 2008 році сторонами була здійснена його перебудова, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася і на час розгляду справи судом становила 94,9 кв.м., було добудовано також погріб об`ємом 28 м.куб. Ці добудови були проведені сторонами в 2010 році без належного дозволу та затвердженого проекту, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України в редакції, чинній на дату здійснення будівництва, є самочинним будівництвом.

Про ці обставини свідчать, зокрема, дані технічних паспортів на житловий будинок по АДРЕСА_1 В технічному паспорті на будинок, який було складено 22.03.2008 року Хмельницьким БТІ зазначено, що спірний будинок складається з коридору, двох житлових кімнат та кухні загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., також знаходиться цегляний хлів. В технічному паспорті на спірний будинок від 06.02.2018 року, також складеному Хмельницьким БТІ загальна площа будинку, який складається з вітальні, трьох житлових кімнат, коридору, ванної кімнати, туалету та кухні, становить 94,9 кв.м., житлова 61,1 кв.м. Також побудовано погріб площею 12,5 кв.м. За даними технічного паспорту самочинні прибудови були побудовані в 2010 році.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №56/18 від 10.09.2018 року, яка була проведена з метою визначення дійсної вартості житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1 встановлено, що оскільки правовстановлюючі документи на площу житлового будинку, розмір якої складає 94,9 кв.м. відсутні, то для розрахунку приймається площа 42,9 кв.м., зазначена у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.2008 року та технічному паспорті від 22.03.2008 року. При цьому дійсна вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 148817 грн.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 331 ЦК України, яка була чинною на час здійснення добудови до будинку в 2010 році, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Оскільки прибудова до спірного житлового будинку площею 52 кв.м. та погріб є об`єктами самочинного будівництва, тому відсутні правові підстави для визнання права власності на ці об`єкти за сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При вирішенні справи суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог, оскільки визнав за сторонами право власності на Ѕ частки будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлової прибудови та погреба, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що не було предметом позову та відповідні обставини судом не були досліджені.

Справа не містить доказів, на підставі яких можна було б встановити кількість та вид будівельних матеріалів, які були використані при будівництві житлової добудови, площа якої більша, ніж будинок, на який оформлено право власності та погреба, не визначено вартості цих матеріалів, без чого неможливо вирішити спірне питання.

За встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок площею 42,9 кв.м. та хлів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки вказаного будинку та хліва.

При вирішені питання щодо розподілу між сторонами судових витрат необхідно звернути увагу на наступне.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В справі відсутні докази здійснення ОСОБА_2 оплати вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3432 грн., тому відсутні правові підстави для вирішення питання щодо відшкодування їй цих витрат за рахунок іншої сторони.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції позивач сплатила 1384,09 грн. судового збору, при ціні позову, з урахуванням експертного висновку про дійсну вартість будинку площею 42,9 кв.м. - 148 817 грн.

Враховуючи майновий характер спору, позовні вимоги про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частки цього майна, задоволення судом позову в межах ціни позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягнення Ѕ частина судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 692,04 грн.: (1384,09:2=692,04).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1152,60 грн. судового збору.

Оскільки при частковому задоволенні позову в даному випадку грошовий еквівалент задоволених позовних вимог в порівнянні з розміром заявлених позовних вимог не змінився і не вплинув на розмір судового збору, тому відсутні підстави для відшкодування судових витрат по сплаті судового збору апелянтом в суді апеляційної інстанції за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок площею 42,9 кв.м. та хлів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частки житлового будинку площею 42,9 кв.м. та хліва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 692 грн. 04 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.05.2019 року.

Судді Р.С.Гринчук

А.М.Костенко

Т.В. Спірідонова