ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3764/18 Номер провадження 22-ц/814/1224/19Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Триголова В.М.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди в зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди в зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона 01 жовтня 2001 року була прийнята на роботу і призначена директором Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Звільнена 31 липня 2017 року з посади директора Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України.

Під час перебування на посаді наказом виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування №13-к від 30 січня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за результатами комплексної ревізії Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції, яка проведена відповідно до наказів виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду від 23 грудня 2016 року №144 та від 26 січня 2017 року №8 встановлені окремі порушення у веденні фінансово-господарської діяльності, що призвели до неправомірних витрат коштів Фонду на утримання робочого органу, та недоліки у роботі виконавчої дирекції обласного відділення Фонду за неналежне виконання функціональних обов`язків, що призвело до виявлених під час комплексної ревізії порушень та недоліків - їй була оголошена догана.

Наказом Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування № 62-к від 19 квітня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » на неналежне виконання функціональних обов`язків (невиконання наказу голови комісії з реорганізації, директора виконавчої дирекції ОСОБА_2 від 04 квітня 2017 року № 37) їй була оголошена знову догана.

Не погодившись з даними наказами вона оскаржила їх до суду.

Рішенням Лубенського міськрайонного року Полтавської області від 12 грудня 2018 року її позовні вимоги про визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » № 62-к від 30 січня 2017 року про оголошення їй догани. Визнано незаконним та скасовано наказ Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » №13-к від 19 квітня 2017 року про оголошення мені догани. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на її користь сплачений судовий збір в розмірі 1280 грн.

Оскільки її незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності в період з 01 грудня 2016 року по 31 липня 2017 року, вважає, що їй незаконно не нараховувалася премія - грудень 2016 року 840 грн. 00 коп., січень 2017 року - 780 грн. 00 коп., лютий 2017 року - 2471грн. 70 коп., березень 2017 року - 2471 грн. 70 коп., квітень 2017 року - 2471 грн. 70 коп., травень 2017 року - 2471,70 грн., червень 2017 року - 2471 грн. 70 коп., липень 2017 року 2471 грн. 70 коп. Всього по щомісячна премія за 8 місяців склала 14846 грн. 40 коп.

Також їй не нараховувалася надбавка за високі досягнення за період з грудня 2016 року по 31 липня 2017 року, щомісячний розмір якої складає 1284 грн. 00 коп. х 8 місяців, всього - 10272,00 грн.

Не в повному обсязі оплачений лікарняний лист по тимчасовій втраті працездатності з 01 травня 2017 року за 10 календарних днів склав - 893,70 грн. (6420,00 + 7431,30) : 5 = 2770,26 : 31 х 10 = 893 грн. 70 коп.

Не виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 3755,70 грн. (2471,70 + 1284,00).

Також не виплачена матеріальна допомога при наданні основної щорічної відпустки в сумі 3755 грн. 70 коп.

Крім того, не виплачена одноразова премія з нагоди святкування Великодня, Дня міжнародної солідарності трудящих та дня Перемоги в сумі 2183 грн. 00 коп.

У зв`язку з незаконним притягненням її до дисциплінарної відповідальності не в повній мірі оплачена щорічна основна відпустка за 31 календарних днів в сумі 5833 грн. 15 коп. (надбавка - 1284 грн. 00 коп., премія 2471 грн. 70 коп., 2 матеріальні допомоги - 1251 грн. 90 коп. одноразова премія-363 грн. 84 коп., лікарняні 461 грн. 71 коп.)

Всього не виплачено матеріальної зарплати - 41539грн. 65 коп. (14846,40 +10272,00 + 893,70 + 3755,70 + 3755,70 + 1283,00 + 5833,15).

Індексація невиплаченої заробітної плати станом на 10 жовтень 2018 року становить 1115,06 грн.

Крім цього, внаслідок протиправних дій відповідача по притягнення її до дисциплінарної відповідальності, невиплаті додаткової заробітної плати їй завдано моральної шкоди. Вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Внаслідок незаконних дій відповідача зазнала душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану.

Вона є людиною похилого віку, і через незаконні дії відповідача її переживання негативно вплинули на фізичний стан. Через погане самопочуття була вимушена звернутися до медичних закладів, а саме до Лубенського госпіталю через погіршення стану, що підтверджується лікарняним листком у травні 2018 року.

Просила стягнути з Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України у Полтавській області на її користь не виплачену заробітну плату в розмірі 42654 грн. 71 коп.; та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; стягнути з відповідача усі судові витрати.

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог посилаючись на те, що 10 листопада 2018 року вона отримала відзив відповідача датований 07 червня 2018 року. З відзиву та доданої копії наказу відділення № 17-к від 30 січня 2017 року «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення Фонду» дізналася, що була встановлена надбавка за високі досягнення в праці 15 директорам робочих органів облвідділення Фонду в розмірі 50 % до посадового окладу, а їй - директору Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції ФСС з ТВП в розмірі 5 % до посадового окладу. Також у відзиві зазначено, що розмір надбавки був встановлений після аналізу роботи Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення ФСС з ТВП за минулий рік, а не з підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Вважає наказ про фактичне позбавлення її премії незаконним та безпідставним.

Просила визнати незаконним та дискримінаційним наказ Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення Фонду» № 17-к від 30 січня 2017 року в частині встановлення ОСОБА_1 - директору Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції надбавки в розмірі 5% до посадового окладу та скасувати його в цій частині.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди в зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення Фонду» № 17-к від 30 січня 2017 року в частині встановлення ОСОБА_1 - директору Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції надбавки в розмірі 5% до посадового окладу та скасувати його в цій частині.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 19 023 грн. 14 коп.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 105 грн. 72 коп.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 785 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 539/3764/18 відмовлено.

Не погодившись з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року його в апеляційному порядку оскаржило Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норма матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 щодо часткового визнання незаконним та скасування наказу Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 17-к від 30 січня 2017 року «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення» та повністю відмовити Марі ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подала ОСОБА_1 , вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати, стягнути з відповідача не виплачену їй заробітну плату в розмірі 26443,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також понесені нею судові витрати.

У подальшому ОСОБА_1 також оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року. Зазначила, що надала необхідні документи для відшкодування витрат на правову допомогу. Просила зазначену ухвалу скасувати та постановити рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 . Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області зазначило, що проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає, що рішення в оскаржуваній позивачем частині є правомірним та обґрунтованим, ухвала суду є законною та обґрунтованою. Просило відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області Мара В.Г. вказала, що вважає її необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, а також представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що доказів, що ступінь участі позивача у реалізації заходів була меншою ніж інших директорів, зокрема порівняльного аналізу, відповідачем суду не надано, у зв`язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , її було незаконно позбавлено заохочень у вигляді щомісячних та одноразової премії, різниця між нарахованою заробітною платою та заробітною платою, яка була б нарахована у випадку встановлення 50% до посадового окладу надбавки за високі досягнення у праці та у випадку відсутності дисциплінарних стягнень становить 19 023 грн. 14 коп., з яких: надбавка за високі досягнення у праці 6899 грн. 19 коп., місячна премія 6392 грн. 38 коп., разова премія 1302 грн. 81 коп., різниця в розмірі матеріальної допомоги 3782 грн. 71 коп., різниця за дні відпустки 646 грн. 05 коп.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 згідно наказу № 50 від 01 жовтня 2001 року була прийнята на роботу та призначена директором Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення № 13-від 30 січня 2017 року ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення № 62-к від 19 квітня 2017 року ОСОБА_1 повторно оголошено догану.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано незаконними та скасовано накази № 13-к від 19 квітня 2017 року та № 62-к від 30 січня 2017 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1280 грн.

Згідно наказу №120-к від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади директора за ст. 36 п. 6 КЗПП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 грудня 2003 року № 127, щомісячна надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам, спеціалістам і службовцям у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Надбавки за високі досягнення у праці встановлюються відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обов`язків, порушення трудової дисципліни працівниками, надбавки за високі досягнення у праці скасовуються або зменшуються.

Згідно п. 3.4 Положення надбавки, передбачені пунктами 3.1., 3.3. встановлюються один раз на рік на початку календарного року після аналізу роботи робочого органу за минулий рік. Як виняток, за наявності відповідної мотивації, вони можуть переглядатися протягом року.

Відповідно до наказу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 17-к від 30 січня 2017 року «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення Фонду» Марі В.Г. встановлена надбавка у розмірі 5%, проте іншим директорам робочих органів облвідділення Фонду встановлено надбавку в розмірі 50 %.

Згідно ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Як вбачається наказом від 30 січня 2017 року № 17-к встановлено надбавку в розмірі 50 % всім директорам робочих органів облвідділення Фонду, окрім ОСОБА_1 , при цьому, жодних обґрунтувань та доказів поважності такої різниці в розмірі надбавки відповідачем не надано.

Тобто суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оспорюваним наказом ОСОБА_1 саме встановлена надбавка в розмірі 5%, а не зменшена за несвоєчасне виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обов`язків, порушення трудової дисципліни. Доказів того, що ступінь участі позивача у реалізації заходів була меншою ніж інших директорів, зокрема порівняльного аналізу, відповідачем суду не надано. А тому наказ виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 17-к від 30 січня 2017 року «Про надбавки до посадових окладів директорам робочих органів облвідділення Фонду» в частині встановлення ОСОБА_1 - директору Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції, надбавки в розмірі 5% до посадового окладу є незаконним та підлягає скасуванню в цій частині.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з позовною вимогою про скасування наказу, наведені в апеляційній скарзі, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 була ознайомлена з оспорбюваним наказом, тоді як підписання нею документації по заробітній платі не свідчить про її обізнаність щодо порушення її права, оскільки відповідачем не надано доказів, що вона знала про розмір преміювавння інших директорів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України)

Згідно ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримував копію позовної заяви та додатків до неї, надавав відзив на позов, представник позивача брав участь у судових засіданнях, а тому міг надати всі необхідні докази.

В апеляційній скарзі не наведено жодних доказів неможливості подання доказів приєднаних до апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для прийняття як доказ акту про результати комплексної перевірки Лубенської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27 січня 2017 року та копію аркушу Журналу реєстрації наказів з кадрових питань Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із відмітками про одержання наказу від 30 січня 2017 року № 17-к.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із зазначеної копії аркушу Журналу не можливо встановити, чи це дійсно аркуш Журналу про який йдеться мова в апеляційній скарзі, а також хто саме і з чим ознайомлювався.

Проте, колегія суддів бере до уваги, що вимога ОСОБА_1 стосується тільки визнання незаконним та скасування наказу від 30 січня 2017 року № 17-к.

Як вже зазначалося відповідно п. 3.4 Положення надбавка встановлюється один раз на рік на початку календарного року після аналізу роботи робочого органу за минулий рік. Як виняток, за наявності відповідної мотивації, вони можуть переглядатися протягом року.

Відповідно до положень ст. 97 КЗпП України саме власником або уповноваженим ним органом встановлюється розмір надбавок .

Отже визнання незаконним та скасування наказу щодо встановлення ОСОБА_1 надбавки в розмірі 5% є підставою для перегляду наказу, а не для стягнення надбавки в такому ж розмірі, яка визначена іншим директорам.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду першої інстанції, відповідачем надані дані про фактичні нарахування та умовні розрахунки щодо складових заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2016 року по 31 липня 2017 року відповідно до яких різниця між отриманою позивачем заробітною платою та тією, що була б нараховано у разі, якщо б наказ про оголошення догани не приймався та виходячи із фонду оплати праці, передбаченого у гр. 2 становить 11454 грн. 17 коп., а саме по місячній премії - 6617 грн. 70 коп., по разові премії - 1755 грн. 97 коп., по матеріальних допомогах 2732 грн. 09 коп., за дні відпустки 348 грн. 41 коп.

Враховуючи, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року визнано недійсними накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності остання має право на отримання заробітної плати в тому розмірі, яка б була їй виплачена за умови, якщо зазначені накази не виносилися.

Зважаючи, що сторонами в апеляційних скаргах не надано жодних обґрунтованих доказів, що вказаний вище розрахунок є невірним та не надано обґрунтування власних розрахунків колегія суддів вважає за доцільне стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоплачену їй заробітну плату в розмірі 11454 грн. 17 коп., а саме по місячній премії - 6617 грн. 70 коп., по разові премії - 1755 грн. 97 коп., по матеріальних допомогах 2732 грн. 09 коп., за дні відпустки 348 грн. 41 коп.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проаналізувавши матеріали справи суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заподіяну останньому моральну шкоду, оскільки у результаті невиплати їй заробітної плати в належному розмірі було порушено її права у сфері трудових відносин, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та, як наслідок, призвело до її моральних страждань.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення чи збільшення встановленого судом першої інстанції розміру моральної шкоди. Вважає, його таким, що відповідає характеру та обсягу страждань, які зазнала позивач.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Так, згідно ч. 1 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи ні при подачі позову, ні під час розгляду справи позивачем детальний опис наданих адвокатом послуг з відповідним розрахунком не надавався. При проведенні судових дебатів позивач чи її представник не робили жодних заяв, що до подачі відповідних доказів протягом п`яти днів.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем витрат на адвоката та безпідставність їх відшкодування.

Щодо стягнутого судом першої інстанції розміру судового збору слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 зазначеної статті)

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Розмір заявленої моральної шкоди становить 20000 грн.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 по справі № 761/11472/15-ц.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2018 року - 1762 гривень.

У процентному співвідношенні вимога про стягнення моральної шкоди задоволена на 15% . Тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 105 грн. 72 коп.

Отже суд першої інстанції вірно обрахував судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача за вказану вимогу.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір заявленої матеріальної шкоди становить 42654 грн. 71 коп.

Враховуючи, задоволення судом апеляційної інстанції позовної вимоги позивача на 26,85% з відповідача підлягає стягненню 189 грн. 24 коп.

Разом з тим, відповідно до п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про визнання недійсним та скасування наказу, яка була задоволена, а отже за неї підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Тобто загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь держави становить 894 грн. 04 коп.

Зважаючи, що рішення суду щодо стягнення судового збору на користь держави позивачем не оскаржувалося, а розмір судового збору що підлягає стягненню є більшим за той, що стягнув суд першої інстанції, колегія суддів вважає за доцільне в частині розміру стягнутого з відповідача на користь держави судового збору рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглядаючи ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року колегія суддів приходить до висновку, що вона винесена з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, тоді як рішенням суду першої інстанції вирішено питання стягнення витрат на правову допомогу. При цьому відмова у задоволенні даної вимоги є підставою для перегляду рішення суду в апеляційному порядку, а не для винесення додаткового рішення.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року та ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року слід залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року - без змін.

Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області слід задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року змінити.

Зменшити стягнуту з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 19 023 грн. 14 коп. до 11454 грн. 17 коп.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Враховуючи, часткове задоволення вимог апеляційної скарги, те, що позивач звільнений від сплати судового збору, Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області слід компенсувати за рахунок держави судові витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 1476 грн. 18 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року змінити.

Зменшити стягнуту з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 19 023 грн. 14 коп. до 11454 грн. 17 коп.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Компенсувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області за рахунок держави судові витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 1476 грн. 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 24 травня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов