КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 363/3588/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6654/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Чірков Г.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року,

встановив:

у вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитний договором в розмірі 78 439 грн. 94 коп., посилаючись на те, що 22 липня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 4 500 грн. на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з 4 498 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 66 430 грн. 11 коп. заборгованості за відсотками, 3 300 грн. пені та комісії, а також штрафів у розмірі 500 грн. та 3 711 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 12 009 грн. 83 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 22 липня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 4 500 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 500 грн. та судовий збір.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт наявності у відповідача заборгованості по тілу кредиту, однак не надано доказів на підтвердження ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг позивачем, що свідчить про недоведеність вимог про стягнення процентів в розмірі 66 430 грн. 11 коп., у зв`язку з чим стягненню підлягають заборгованість по кредиту в розмірі 4 498 грн. 40 коп., заборгованості по пені та комісії в розмірі 3 300 грн., а також штрафів в розмірі 500 грн. та 3 711 грн. 43 коп.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Вказана анкета містить персональні дані відповідача ОСОБА_1 Однак, дані про виявлення відповідачем бажання оформити на своє ім`я кредитну картку із встановленням на неї кредитного ліміту - відсутні. Також до позовної заяви було долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», тоді як доказів оформлення відповідачем такої кредитної картки матеріали справи також не містять. Сам по собі розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є належним доказом отримання відповідачем кредиту, а встановлення банком кредитного ліміту на картку не є беззаперечним доказом використання позичальником кредитних коштів.

Разом з тим, частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений права переглядати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, яке сторонами у справі не оскаржується.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що умовами договору приєднання, який було укладено між сторонами, зокрема Анкети-заяви, підписаної відповідачем, передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язалась регулярно самостійно ознайомлюватись з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява від 22 липня 2013 року містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування. Крім того, в анкеті-заяві не міститься будь-яких відміток про надання відповідачу картки, а поле для відмітки з текстом «Пам`ятку клієнта, яка містить в тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її змістом під підпис» - порожнє.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. В даному випадку підстав для витребування судом доказів з власної ініціативи немає.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження видання відповідачу кредитної картки та відкриття відповідного рахунку, а також використання нею кредитних коштів. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштами - відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді