Справа № 214/6375/18
2/214/571/19
07 лютого 2019 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі судового засідання Звада Л.В.,
Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача завдану його неправомірними діями матеріальну та моральну шкоду. Окрім того, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення, повернуті поштовим відділенням у звязку з закінченням терміну їх зберігання, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Так, судом встановлено, що 23.05.2018 року о 09-30 годин по вул. Марійська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу в районі електроопори №75 водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою перед поворотом ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям з відповідно крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP під керуванням водія ОСОБА_1 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, що рухався в зустрічному напрямку, після чого автомобіль BMW 520і під керуванням водія ОСОБА_1, здійснив інерційний рух та допустив наїзд на нерухому перешкоду - дерево. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог п.п.2.3(б), 10.1, 10.4 ПДР України року.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2018 року, яка набрала законної сили 31.07.2018 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вказаних вище обставин(а.с.12).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У звязку з цим, факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1, як потерпілому в ДТП з вини ОСОБА_3, яка визнана останнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.
Власником автомобіля марки BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_1, є ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 095381 та копією довіреності від 19.02.2018 року (а.с.9, 11).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки Volkswagen LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», відповідно до договору обовязково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-0215758 від 12.06.2017 року (а.с.56).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як розяснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальними правилами, визначеними ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.
Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3, будучи винним у виникненні ДТП, зобовязаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену йому майнову шкоду відповідно до ст.1187, 1188 ЦК України.
Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судовим розглядом встановлено, що з метою визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування предявлених вимог ОСОБА_1 звернувся до кваліфікованого субєкта оціночної діяльності.
За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та зазначеної вище Методики (з відповідним змінами).
Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим.
Таким чином, законом на потерпілого покладено обовязок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків.
25.06.2018 року судовим експертом ОСОБА_5 складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №155/18 з визначення матеріального збитку, відповідно до якого сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля BMW 520і, реєстраційний номер АЕ4386HP, складає 168661,61 грн. (а.с.13-25).
Наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення предявлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України.
Також, за клопотанням представника позивача, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2018 року, у справі призначено автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено, зокрема, питання про визначення ринкової вартості автомобіля BMW 520і в аварійному стані після ДТП (а.с.74-75).
Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з наступного.
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд визначає з урахуванням п.9 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1, суд враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля, як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі судовий збір на загальну суму 1057,20 грн. (а.с.1, 68) та витрати, повязані з проведенням експертизи №313/18 від 19.11.2018 року у сумі 3000 грн.
Разом з цим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у вимозі про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу та на проведення експертизи №155/18 від 25.06.2018 року, у звязку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких письмових доказів, зокрема, квитанції, рахунків або актів виконаних робіт тощо, підтверджуючих вказані обставини.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 142, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280, 354, 355, суд, -
Уточнені позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП невідомий на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП невідомий на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, 1057 (одна тисяча пятдесят сім) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.В.Чернова