Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7347/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 34 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/7347/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від14травня 2018року, ухвалене головуючим суддею Полонцем С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 150848 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з вини водія ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, 07.12.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим йому спричинено матеріальну шкоду, яку частково покриває сума страхового відшкодування, а також моральну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 150848 грн. 00 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, фізична особа-підприємецьОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, внаслідок неповноти встановлення обставин та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд взяв до уваги висновок експерта, у якому розмір заподіяної матеріальної шкоди обраховано із порушенням Методики проведення таких розрахунків. Крім того, суд не вирішив питання щодо вартості залишків автомобіля позивача та можливості їх повернення відповідачу.

Представник позивача ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому пославшись на законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

У судовому засіданні відповідач ФОП ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги із наведених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник до суду апеляційної інстанції не з`явились будучи належно повідомленими про час і місце судового засідання, подали заяву про перенесення розгляду справи, мотивуючи її тим, що представник не зможе з`явитися на розгляд справи у зв`язку із зайнятістю при розгляді інших справ на території Волинської області, а сам позивач не має можливості прибути на судовий розгляд, оскільки перебуває у службовому відрядженні. Однак доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, відтак суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності в порядку ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.12.2016 о 20.00 год. На 32 км. + 700 метрів автомобільної дороги Н-17 сполученням «Львів - Радехів - Луцьк», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем у складі тягача марки «DAF FT 95.430», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та причепа марки «LAMBERET LVFS3F», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ПП «Транспортна компанія ТЕР-ТРАНС», не виконав вимог дорожнього знаку 2.5 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не вибрав безпечної швидкості, не врахував стану транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, порушив вимоги пунктів 1.5; 12.1 та 12.3 ПДР, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «HONDA CIVIC 1,8», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП ( том 1 а.с.13-15).

Відповідно до полісів №АІ/9457730 та №АК/4715558 цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» (том 1 а.с.16, 17).

Відповідно до звіту №2017/3121 від 01.03.2017 про вартість матеріального збитку, що проведений на замовлення ПрАТ СК «Перша», вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «HONDA CIVIC 1,8», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП станом на 06.02.2017 складає 250848,00 грн. (том 1 а.с.40-52).

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №4/18 від 22.01.2018, проведеної на замовленням позивача та складеного судовим експертом Черкашиним Ю. І ., розмір матеріального збитку, який було завдано власнику автомобіля «HONDA CIVIC 1,8», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 - ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля при ДТП станом на 07.12.2016 року, складала 250848,00 грн. (том 1 а.с.174-194).

ПрАТ «Страхова компанія «Перша» сплатила ОСОБА_1 . 100000,00 грн. страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обов`язок по відшкодуванню спричиненої шкоди покладається саме на відповідача - як власника джерела підвищеної небезпеки та фізичної особи-підприємця, працівник якої завдав позивачу шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків. Такий висновок є правильним, відповідає встановленим судом обставинам, підтверджується дослідженими доказами та узгоджується із нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує положення про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Перша» сплатила позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 100000,00 грн., тому відповідач має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну з його вини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 150848,00 грн. /250848,00 грн. - 100000 грн./.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Звіт №2017/3121 від 01.03.2017, а також висновок автотоварознавчої експертизи №4/18 від 22.01.2018, відповідно до яких було визначено про вартість матеріального збитку спричиненого позивачу, є належними і допустими доказами в контексті положень ст.ст.95, 102 ЦПК України та не спростовані відповідачем. Крім того, апеляційний суд акцентує увагу на тій обставині, що згаданий звіт був проведений на замовлення страхової компанії, яка погодившись із розміром визначеного збитку, сплатила страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Так, за клопотанням відповідача ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2018 було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського відділення Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз. Проте, відповідно до висновку експерта №2435/18-25 від 25.04.2019 вирішити питання по визначенню вартості відновлювального ремонту, матеріального збитку та ліквідних залишків автомобіля «Honda Civic 1.8» 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 станом на 07.12.2016 експертам не представляється можливим (том 3 а.с.111-116) .

Доводи відповідача про те, що судом не вирішено питання про передачу пошкодженого транспортного засобу особі, відповідальній за шкоду, є необґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Оскільки сторонами не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що автомобіль «HONDA CIVIC 1,8», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, тому судом першої інстанції питання про його передачу після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду не вирішувалось.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконного стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Розмір вказаних витрат підтверджується письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах справи ( т. 2 а.с.81-85).

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведе, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 22 травня 2019 року