КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/4636/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Дубас Т.В.

Унікальний №369/9927/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на своє утримання аліменти в розмірі ј частини щомісячно, розпочинаючи з дня подання позову і до дня смерті позивача.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є матір`ю відповідача, непрацездатною пенсіонеркою та інвалідом першої групи. Розмір її пенсії становить 1 560,32 грн., а тому вона не має можливості самостійно забезпечувати себе необхідними медичними препаратами та медичними обстеженнями у зв`язку з погіршенням стану здоров`я оскільки вона потребує значних коштів на лікування, харчування та інші потреби.

Позивач неодноразово зверталась за допомогою до відповідача, але він ігнорує її прохання. Місце проживання та місце роботи відповідача позивачу невідомо, він залишив її одну, без будь-якої підтримки.

Відповідач є працездатним та будь-яких обмежень по стану здоров`я немає.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2017 року, довічно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. Рішення про стягнення аліментів в межах суми за один місяць допущено до негайного виконання.

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 04 лютого 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було безпідставно залишено поза увагою факт батьківства апелянта та наявності у нього на утриманні п`ятьох дітей, з підстав ненадання довідки про перебування дітей на його утриманні.

Не було надано належної оцінки впливу ухваленого рішення на права малолітніх дітей, проігноровано вимоги закону щодо необхідності залучення у справі уповноваженого органу за для захисту їх прав та законних інтересів, чим погіршив їх матеріальне становище.

Судом першої інстанції не було з`ясовано, чи вплине якимось чином ухвалене ним рішення на права та інтереси п`ятьох дітей відповідача.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції фактично позбавив відповідача можливості забезпечити належний рівень матеріального забезпечення для утримання дітей.

Апелянт зазначив, що застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленого законом.

Згідно довідки позивача №1388 від 03 липня 2017 року, її пенсія становить 1560,32 грн., та повинна повністю покривати видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та послуги, які є необхідними для нормального функціонування організму людини і збереження здоров`я, задоволення основних соціальних і культурних потреб.

Позивачем не було надано до суду доказів того, що її витрати щомісяця перевищують розмір пенсії, що свідчило б про потребу у аліментах чи матеріальній допомозі.

Також судом першої інстанції не було прийнято надані відповідачем копії виписок з банку, що підтверджують факт надання матеріальної допомоги своїй матері.

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідач та її представник заперечували проти апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером НОМЕР_1 народження, інвалідом І групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ за № 199844.

Позивач отримує пенсію за інвалідністю.

Відповідач є рідним сином позивача.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції застосував положення ст. 202 ЦПК України та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2017 року, довічно.

Колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів та порядком їх стягнення, оскільки на думку колегії суддів суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам та запереченням відповідача щодо знаходження на його утриманні п`яти неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру та порядку стягнення аліментів не повністю з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Згідно зі ст. 205 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером 1933 року народження, інвалідом І групи внаслідок загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ за № 199844.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 27 березня 2017 року, отримує пенсію за інвалідністю у розмірі 1 560,00 грн., та проживає в квартирі, яка належить на праві власності відповідачу.

Витрати по комунальним та іншим платежам у зазначеній квартирі несе відповідач, про що сторони не заперечують.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначеними нормами чітко визначений обов`язок повнолітніх дітей щодо піклування та утримання своїх батьків, крім обставин визначених ч. 2 ст. 202, та ст. 204

Сімейного Кодексу України

Під час судового розгляду обставин звільнення відповідача від обов`язку піклування та утримання позивача судом не встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, як належний доказ піклування за позивачем, укладення ним, в інтересах позивача, договору з Громадською організацією "ЖИТТЯ ПРОДОВЖУЄТЬСЯ" (а.с. 51). Згідно з зазначеним договором організація взяла на себе зобов`язання безоплатно надати послуги цілодобового догляду за позивачем.

Зазначений договір є безоплатним. Доказів того, що даний договір укладений за згодою позивача та його зміст погоджувався з нею, суду не надано.

Також матеріали справи не містять доказів виконання умов зазначеного договору Громадською організацією "ЖИТТЯ ПРОДОВЖУЄТЬСЯ".

Позивач є дієздатною особою та обмежень щодо укладення будь-якого договору у власних інтересах не має.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію у розмірі 1 560,00 грн.

Доводи апелянта щодо того, що позивачем не було надано до суду доказів того, що її витрати щомісяця перевищують розмір пенсії, що свідчило б про потребу у аліментах чи матеріальній допомозі, колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Сума пенсії позивача є дійсно більшою ніж прожитковий мінімум встановлений Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" який з 1 січня 2019 року складає 1 497,00 грн.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для

реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних

соціальних програм;

встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог

Конституції України та законів України;

визначення права на призначення соціальної допомоги;

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону встановлено принципи формування наборів продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг.

Набір продуктів харчування та набір непродовольчих товарів

визначаються в натуральних показниках, набір послуг - у нормативах

споживання не рідше одного разу на п`ять років.

Набір продуктів харчування формується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Основними принципами формування набору продуктів харчування для людини похилого віку є підтримання повноцінного функціонування організму.

Таким чином прожитковий мінімум - це певна в законодавчому порядку сума, рівна такому обсягу споживчого кошика, який задовольняє мінімальні потреби громадянина в харчуванні, побутових і промислових товарах і послугах, необхідних для підтримки життя і збереження здоров`я.

Під споживчим кошиком розуміється набір продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг, що задовольняють життєві потреби людини протягом 1 року.

Виходячи з її змісту формується величина прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

За даними діючих нормативних актів необхідний мінімум складу споживчого кошика в Україні залишається незмінним з 2000 року, хоча законодавством встановлено оновлювати його кожні п`ять років.

У 2016 році КМУ переглянув склад споживчого кошика і вніс зміни практично в усі набори: збільшені норми споживання в деяких продуктах харчування, оновлений перелік необхідних ліків та засобів гігієни, збільшено кількість позицій взуття і одягу, і т.д.

Згідно Постанови КМУ вiд 11 жовтня 2016 року № 780 (раніше - Постанови КМУ № 656 вiд 14 квітня 2000 року) "Пpо затвердження наборів продуктів харчування, нaборів непродовольчих товарів тa наборів послуг для оcновних соціальних i дeмографічних груп населення".

Однак рішенням Касаційного Адміністративного Суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/3639/17, Постанова КМУ від 11 жовтня 2016 року "Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення» була визнана незаконною.

Таким чином на час розгляду справи прожитковий мінімум для непрацездатних осіб не відповідає споживчим потребам непрацездатних осіб.

Колегія суддів встановила, що витрати позивача на лікування та їжу від суми пенсії яку вона отримує складає (30/31 днів : 1 560 грн.), від 50,3 до 52 грн. на день залежно від кількості днів у місяці.

Посилання апелянта на утримання позивача шляхом перерахування коштів на картку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з наданих суду копій платіжних доручень (а.с. 22-35) встановлено, що в дорученнях не зазначений кінцевий отримувач коштів і дані картки на яку відповідач перераховував кошти.

Доказів того, що ці кошти перераховувались позивачці суду не надано.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на ч. 4 ст. 75 СК України, оскільки зазначена стаття застосовується до прав і обов`язків щодо утримання подружжя, а не до правовідносин щодо утримання дітьми їх батьків.

Колегія суддів приймає до уваги знаходження на утриманні відповідача неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи зазначені обставини колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Рішення суду першої інстанції належить змінити в частині визначення суми розміру аліментів з викладенням резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року змінити в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню, у зв`язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ) аліменти у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14 вересня 2017 року, довічно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

О.В. Борисова