Єдиний унікальний номер 233/4198/18 Номер провадження 22-ц/804/1201/19

Єдиний унікальний номер 233/4198/18
Номер провадження 22-ц/804/1201/19
Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 233/4198/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Веліс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року (суддя Бєлостоцька О.В.), ухваленого в приміщенні суду в м. Костянтинівка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2018 року позивач ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Веліс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю).

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням зміни предмета позову, зазначав, що 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 110, відповідно до якого позивачу в оренду строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га.

Позивачем виконуються умови договору: використовується земельна частка (пай) та сплачується на користь ОСОБА_1 орендна плата.

31 липня 2018 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», який зареєстровано 21 березня 2018 року Костянтинівською державною районною адміністрацією Донецької області, який на теперішній час припинено.

На думку позивача, є підстави визнання договору між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс» недійсним, оскільки він суперечить вимогам діючого законодавства та порушує права позивача як орендаря, оскільки був укладений під час дії іншого договору оренди - від 01 лютого 2014 року.

Відповідач не повідомив ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про виділення йому земельної ділянки в натурі, чим порушив п.3.1 договору від 01 лютого 2014 року та вимоги діючого законодавства.

03 жовтня 2018 року ПрАТ «АПК- ІНВЕСТ» отримало від ОСОБА_1 лист-повідомлення про припинення орендних відносин з посиланням на те, що останній має намір самостійно обробляти виділену йому земельну ділянку, чим відповідач порушив пункт 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК- ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю), за яким у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні положення стосовно переукладення договору, які носять імперативний характер, містяться і в абзаці 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Відповідач ОСОБА_1 протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладання договору оренди, чим порушив законні інтереси позивача як орендаря земельної ділянки.

Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 3,5767га, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Веліс»; визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , площею 3,5767га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 3,5767га) в запропонованій редакції.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий № НОМЕР_1 площею 3,5767 га, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», право оренди за яким зареєстровано 21 березня 2018 року.

Визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 3,5767 га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав - з 23 лютого 2018 року, зазначивши:

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 3,5767 га кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розміщена на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угід : рілля 3,5767 га;

- виклавши перший абзац п.2.2 договору - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку, починаючи з 23 лютого 2018 року орендну плату (в розрахунку на одну ділянку) у розмірі 8710грн 00 коп. Орендна плата, визначена відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати, встановленої в договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, яка складала 4823грн 53коп»;

- виклавши перший абзац п.2.3 : договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 20 лютого 2014 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання договору оренди земельної частки (паю) переукладеним.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що судом порушено п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки не мотивовано чому саме суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 стосовно того, що положення абз.7 п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2014 року, укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , передбачає лише право, а не обов`язок сторони на переукладення договору оренди.

Крім того, судом не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в абз.5 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вимоги статтей 203, 215 ЦК України, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі №6-127-цс13 від 18 грудня 2013 року. Всупереч зазначеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що договір оренди земельної частки підлягає переукладенню, оскільки ОСОБА_1 висловив про це своє волевиявлення.

Посилається на статті 14, 15, 16 Закону України «Про оренду землі», ч.1 ст.627, ч.1 ст.638 ЦК України, ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України та зазначає, що суд не врахував вищенаведених положень законодавства, чим припустився порушень принципу свободи договору та принципу непорушності права приватної власності; суд безпідставно не взяв до уваги лист-повідомлення про припинення договору оренди земельної частки (паю) від 21.09.2018 року, який було направлено відповідачем на адресу ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення застосовано правову позицію, викладену у п.20 постанови Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №924/468/14. Зазначений правовий висновок не підлягає застосуванню, оскільки його зроблено у справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та іншим матеріально-правовим регулюванням відносин.

Відповідачем ФГ «Веліс» подано відзив на апеляційну скаргу, підписаний головою ФГ «Веліс» ОСОБА_2 , в якому зазначено, що відповідач підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити.

Позивачем ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає доводи скарги необґрунтованими. У відзиві зокрема зазначив, що доводи скарги відносно того, що згідно Перехідних положень ЗУ «Про оренди землі» переукладення договору оренди є правом, а не обов`язком (як зазначив в рішенні суд першої інстанції) орендодавця, спростовуються висновками суду, які викладені в оскаржуваному рішенні з посиланням на системний аналіз норм закону.

Щодо доводів про неврахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної в абз.5 п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та в постанові Верховного Суду України у справі № 6-127 цс 13 від 18 грудня 2013 року, вважає, що після припинення діяльності Верховного Суду України, суд першої інстанції не зобов`язаний враховувати прийняті даним судом рішення.

Щодо відсутності у рішенні мотивів неврахування судом першої інстанції аргументів про відсутність волевиявлення сторін на переукладення договору оренди, недосягнення сторонами згоди з істотних умов договору, порушення принципу свободи договору, не дотримання принципу непорушності права приватної власності, також вважає їх безпідставними, оскільки в рішенні суд аргументовано, з викладенням фактичних обставин справи, вимог закону, висновків Верховного Суду, надав цим доводам відповідача оцінку та прийшов до відповідного висновку.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що суд першої інстанції, на думку відповідача, не надав детальну відповідь на кожний заявлений ним аргумент, але це не є підставою для скасування судового рішення, оскільки це є необхідним в залежності від обставин справи, про що зазначає Європейський суд з прав людини трактуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Байгуш О.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» в судовому засіданні суду заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ФГ «Веліс» в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутність.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області також не з`явився в судове засідання, був повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача Дудкевича І.Г. та позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 23 грудня 1996 року № 650 було затверджено вартість і розмір в умовних кадастрових гектарах земельної частки (паю) для видачі сертифікатів в КСП «Червона зірка» Костянтинівського району (а.с.159).

01 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 , розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, терміном на 20 років (а.с.8-11).

Сторони узгодили розмір орендної плати 4823 гривні 53 копійки та її виплату два рази на рік - у червні та грудні поточного року (а.с.8).

Відповідно до п.3.1. договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), орендодавець протягом 5 робочих днів з дати виділення, зобов`язаний письмово повідомити про це орендаря.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.9).

Згідно позначки у договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 110 від 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи ОСОБА_3 , скріплено печаткою Білокузьминівської сільської ради (а.с.10), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

01 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було підписано акт приймання передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 01 лютого 2014 року (а.с.12).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 позивачем надано копії платіжних доручень від 29 липня 2014 року № 7100 (а.с.14) від 27 січня 2015 року № 181 (а.с.15), від 27 серпня 2015 року № 5945 (а.с.16), від 20 січня 2016 року № 9879 (а.с.17), від 23 серпня 2016 року № 36282 (а.с.18), від 25 жовтня 2016 року № 42607 (а.с.19), від 19 січня 2017 року № 3966 (а.с.20), від 26 квітня 2017 року № 7829 (а.с.21), від 19 червня 2017 року № 2227 (а.с.22), від 24 жовтня 2017 року № 12922 (а.с.23), від 19 грудня 2017 року № 19543 (а.с.24), від 07 червня 2018 року № 15484 (а.с.25).

З довідки ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» від 09 серпня 2018 року № 588 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 площею 3,5767 га, яка була передана на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, станом на 07 серпня 2018 року обробляється товариством, на даній земельній ділянці засіяний соняшник (а.с.27).

Отже, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» виконуються обов`язки за договором оренди, здійснювалась сплата орендної плати (протягом 2014-2018 років), що не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до розпорядження Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 15 вересня 2014 року № 330 (а.с.152-153), з урахуванням змін відповідно до розпорядження від 19 лютого 2018 року №94 (а.с.151), ОСОБА_1 надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 загальною площею 3,5767 га.

23 лютого 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 3,5767 га (а.с.63).

В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні., та уклав 23.03.2018р. договір оренди №3/18 від 21.03.2018р., належної йому земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 3,5767 га, з відповідачем ФГ «Велес». Даний договір було в подальшому розірвано шляхом укладання 19.-9.2018р. додаткової угоди (а.с.130).

Також ОСОБА_1 21.09.2018р. звернувся листом-повідомленням до позивача, яким повідомив останнього про припинення з ним в односторонньому порядку договору оренди землі від 01.02.2014р., пославшись на бажання самостійно користуватись належною йому земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт оформлення державного акта на право власності на землю ОСОБА_1 , дію раніше укладеного договору оренди земельного паю з ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» автоматично не припиняє, а цей договір підлягає переукладенню і такий висновок суду ґрунтується на законі.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі Закон).

За змістом ст.1 вказаного Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Як зазначено вище, пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та відповідачем ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року по справі № 924/468/14 після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю, дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, який зроблено на підставі повного та всебічного з`ясування обставини справи та у відповідності нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом порушено п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки не мотивовано чому саме суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 стосовно того, що положення абз.7 п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01.02.2014 року, укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , передбачає лише право, а не обов`язок сторони на переукладення договору оренди, є безпідставними виходячи з наступного.

Як зазначено в абз.2 Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі», після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Із наведеної норми не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Вказана нормі закону є імперативною щодо продовження дії договору оренди і передбачає згоду сторін, яка стосується лише зміни умов договору. Саме такої згоди дійшли орендар та орендодавець у договорі оренді від 01.02.2014р. (а.с.8-10)

Суд першої інстанції, виклавши аналіз норм чинного законодавства, що регулює дане питання, а також пославшись на практику Верховного Суду, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність переукладення договору оренди від 01.02.2014р.

Крім того, з встановлених судом фактичних обставин справи не вбачається наявність передбачених законом (ст.31 Закону України «Про оренду землі») і договором підстав для припинення договору оренди, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 .

Щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеної в абз.5 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі №6-127-цс13 від 18 грудня 2013 року, слід зазначити, що на думку колегії, суд правильно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №924/468/14, і це відповідає вимогам ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», яка передбачає врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах саме Верховного Суду.

В даній постанові Верховний суд виходив з того, що відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом принципу свободи договору та принципу непорушності права приватної власності, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, як правильно зазначив суд, під час укладання 01.02.2014р. з позивачем договору оренди земельної частки (паю) відповідач ОСОБА_1 визначився зі своїм волевиявленням, уклав даний договір оренди строком на 20 років на зазначених в договорі умовах, зокрема і правових наслідків у випадку реалізації ним права на виділ земельної ділянки в натурі, а саме - переукладання договору оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю) (п.2.3 договору). Крім того, відповідач ОСОБА_1 сам порушив п.3.1. договору оренди, щодо виконання ним обов`язку повідомити про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту про право власності на земельну ділянку в продовж 5 робочих днів та в подальшому (не більш ніж протягом двох місяців) переукласти договір з орендарем на тих самих умовах.

Колегія суддів не приймає посилання на направлення ОСОБА_1 листа-повідомлення позивачеві про припинення договору оренди земельної частки (паю) від 21.09.2018 року, оскільки припинення договору оренди земельної частки (паю) на переконання колегії можливе лише після його переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».

З копії даного листа вбачається, що ОСОБА_1 інформує позивача про припинення укладеного між ними договору оренди, посилаючись на бажання розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, а саме обробляти її самостійно, що не є підставою для припинення договору оренди в розумінні ст.31 Закону України «Про оренду землі».

Крім того лист повідомлення направлений ОСОБА_1 на адресу позивача ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» вже після звернення останнього з даним позовом.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином під час апеляційного розгляду справи доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Ю.М. Мальований

Л.І. Соломаха

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Суддя О.В. Агєєв