Справа № 438/521/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2983/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Слиша А.Т. від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та позов задоволити. Вважає рішення незаконним. Зазначає, що ОСОБА_3 не знав, але мав би знати про свій обов`язок утримувати дитину, тим більше за рішенням суду, а тому він не звільняється від відповідальності за невиконання рішення суду. Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не скористався своїм правом на отримання поштової кореспонденції за місцем свого фактичного проживання, що свідчить про його ухилення від обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до ст.368, ч.2 ст.369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяви про збільшення позовних, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч. 2 ст. 247, ст. 13, ч.ч.1, 2 ст.76 , ч.ч.1, 2, 3 ст. 77, ч.1 ст.81, ст. 89, ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 549, 49 ЦК України, ст.ст. 180, 196 СК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2006 року, який розірвано в судовому порядку 19.03.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення (заочне) Бориславського міського суду Львівської області від 19.03.2015 року у цивільній справі №438/35/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частки його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 року до досягнення донькою повноліття. Згідно листа Бориславського міського суду Львівської області від 02.07.2016 року вбачається, що вищевказане заочне рішення 25.03.2015 направлено для відома відповідачу ОСОБА_3 на адресу ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення та згідно довідки укрпошти від 04.04.2015 року рекомендований лист не вручений відповідачу та повернуто суду 07.04.2015 року за закінченням терміну зберігання. З чого, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 копію заочного рішення суду не отримував. Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 15.10.2015 року, позивач 11.06.2015 року надіслала поштою до відділу ДВС Бориславського міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження, і просила виконати рішення Бориславського міського суду від 19.03.2015 у справі №438/35/15-ц. Згідно листа від 10.08.2018 та світлокопії постанови про закриття виконавчого провадження від 15.09.2015, направлених на запит суду від 22.07.2016, вбачається, що державним виконавцем відділу ДВС Бориславського міського управління юстиції Волянським А.Л. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №438/162/2015, виданого 17.04.2015, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, починаючи з 15.01.2015, оскільки встановлено: згідно відповіді Пенсійного фонду України від 23.07.2015 ОСОБА_3 працює в ТзОВ «Меркатор-Медікаль», що знаходиться за адресою: м . Київ, Деснянський р-н, пр-т Маяковського, 68 кім.233 та є територією діяльності відділу Деснянського районного управління юстиції у м.Києві. У постанові вказано, що стягнення аліментів не проводилось. Заборгованість по сплаті аліментів становить ј частки його заробітку щомісячно (ТзОВ ««Меркатор-Медікаль»). На виконання ухвали суду від 17.10.2016 про витребування доказів, державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м.Києва Поповою А.О. надіслано суду копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/438/162/2015, виданого Бориславським міським судом 17.04.2015, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, починаючи з 15.01.2015. З даних матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист №2/438/162/2015 від 17.04.2015 передано до виконання Деснянського РВ ДВС м.Києва 29.08.2015 та 30.09.2015 відкрито провадження. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2015 державним виконавцем направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 30.09.2015 листом за №1644/3. Крім цього, державним виконавцем Поповою А.О. на адресу ТОВ «Меркатор медікаль» 30.09.2015, 22.10.2015, 12.11.2015 направлялись запити про надання інформації про суми отриманої заробітної плати боржником ОСОБА_3 для нарахування заборгованості. Разом з тим, із матеріалів виконавчого провадження не вбачається, якою поштою державним виконавцем направлялись вказані вище запити та постанова про відкриття виконавчого провадження. Відповідно, суд не маючи належного підтвердження про вручення постанови про відкриття провадження відповідачу ОСОБА_3 та запитів ТОВ «Меркатор медікаль» рекомендованою поштою не може стверджувати факту отримання останніми постанови та запитів відповідно, оскільки копії листів не є належними доказом підтвердження вручення постанови відповідачу та запитів ТОВ «Меркатор медікаль». Більше того, згідно скарги від 02.02.2016 та заяви від 09.03.2016 позивача ОСОБА_2 випливає, що позивачем ОСОБА_2 не отримано постанови про відкриття виконавчого провадження Деснянського РВ ДВС м.Києва. Таким чином, позивачем не надано і судом не здобуто належних та допустимих доказів підтвердження отримання боржником ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження для її подальшого виконання. Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016 державним виконавцем постановлено: звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що працевлаштований у ТОВ «Меркатор медікаль»; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства аліменти в розмірі ј частки його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 року до досягнення дочкою повноліття, станом на 31.12.2015 сума боргу становить 19157,02 грн., яку направлено для виконання у ТОВ «Меркатор медікаль». Крім цього, згідно світлокопії супровідного листа від 25.01.2016 адресованого відповідачу ОСОБА_3 , наданого представником відповідача Грица В.В., державним виконавцем Поповою А.О. 25.01.2016 здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого заборгованість по аліментах у боржника ОСОБА_3 станом на 31.12.2015 становить 19157,02 грн. Згідно листа бухгалтера ТОВ «Меркатор медікаль» ОСОБА_5 за №40 від 08.12.2016 року встановлено, що 15.02.2016 на їхню адресу вперше надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016, згідно якої було сплачено заборгованість за 2015 рік у розмірі 19157,02 грн та з 01.03.2016 здійснюється регулярний платіж в розмірі 1/4 частки з заробітку (доходу) ОСОБА_3 , що відображено також у довідці про заробітну плату ОСОБА_3 за період з 15.01.2015 року по березень 2016 року від 17.09.2018 року. Відтак, постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016 відповідачу ОСОБА_3 нараховано станом на 31.12.2015 суму боргу по аліментах в розмірі 19157,02 грн., яку було погашено відповідачем у березні 2016, що підтверджується світлокопіями довідки про заробітну плату ОСОБА_3 від 17.09.2018 року та розпорядження в матеріалах виконавчого провадження та платіжних доручень. Судом встановлено, що відповідачем погашена заборгованість по аліментах за період з 15.01.2015 по 18.03.2016, вини відповідача за прострочення сплати аліментів суд не вбачав, адже заборгованість у відповідача утворилася з незалежних від нього причин, тому не можна покладати відповідальність встановлену ст. 196 СК України на ОСОБА_3 як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). При цьому, суд вважав такими, що не заслуговують на увагу твердження позивача ОСОБА_2 , про те, що доказами, що стверджують позов є листи позивача від 06.01.2016 року, 09.01.2016 року, рішення Бориславського міського суду Львівської області 19.03.2015 року, є довідка Бориславського міського суду Львівської області від 02.07.2016 року, постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження від 15.09.15 року, оскільки дані докази жодним чином не підтверджують вини відповідача у простроченні сплати аліментів, відсутні підтвердження про отримання відповідачем як самого рішення Бориславського міського суду Львівської області 19.03.2015 року так і постанов про відкриття виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження. Відтак, суд констатував той факт, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача ОСОБА_3 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому, в силу вимог ст.196 СК України, суд не вбачав права позивача на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Остаточно уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь пеню в розмірі 228708,42грн. та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19.03.2015 року у справі №438/35/15-ц стягнуто з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частки його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач безпідставно аліменти не сплачував 12 місяців, за період з 15.01.2015р. по 18.03.2016р.

11.07.2018 року позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог від 11.07.2018, у якій вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 228708,42 грн. та судові витрати на сплату судового збору і за надання правової допомоги в сумі 22650,86 грн., зсилаючись на те, що, згідно довідки ДФС України від 30.03.2018 встановлено дохід відповідача за 2015 рік.

Вважає, що відповідно до вимог ст.196 СК України з відповідача, з урахуванням розрахунку із заяви про збільшення позовних вимог від 11.07.2018, слід стягнути на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 228 708,42 грн. та судові витрати в розмірі 22 650,86 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції на час звернення з позовною заявою до суду), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції час ухвалення рішення та на даний час), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз`яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст.196 СК санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні пені за прострочення сплати аліментів, оскільки, ухвалюючи таке рішення, суд обґрунтовано виходив із відсутності вини відповідача у несплаті таких платежів.

Так, із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2006 року, який розірвано 19.03.2015 року (рішення Бориславського міського суду від 19.03.2015 року Т.1 а.с. 32).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19.03.2015 року у цивільній справі №438/35/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частки його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 року до досягнення донькою повноліття (а.с.32-34 Том 1).

Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Згідно листа Бориславського міського суду Львівської області від 02.07.2016 року вбачається, що вищевказане заочне рішення 25.03.2015 направлено для відома відповідачу ОСОБА_3 на адресу ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення та згідно довідки укрпошти від 04.04.2015 року рекомендований лист не вручений відповідачу та повернуто суду 07.04.2015 року за закінченням терміну зберігання (а.с.46 Том 1). З цього, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 копію заочного рішення суду не отримував.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 15.10.2015 року, позивачка 11.06.2015 року надіслала поштою до відділу ДВС Бориславського міського управління юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження, і просила виконати рішення Бориславського міського суду від 19.03.2015 у справі №438/35/15-ц (а.с. 36 Том 1).

Згідно листа від 10.08.2018 та копії постанови про закриття виконавчого провадження від 15.09.2015, направлених на запит суду від 22.07.2016, вбачається, що державним виконавцем відділу ДВС Бориславського міського управління юстиції Волянським А.Л. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №438/162/2015, виданого 17.04.2015, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, починаючи з 15.01.2015, оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України від 23.07.2015 ОСОБА_3 працює в ТзОВ «Меркатор-Медікаль», що знаходиться за адресою: м . Київ, Деснянський р-н, пр-т Маяковського, 68 кім.233 та є територією діяльності відділу Деснянського районного управління юстиції у м.Києві. У постанові вказано, що стягнення аліментів не проводилось. Заборгованість по сплаті аліментів становить ј частки його заробітку щомісячно (ТзОВ ««Меркатор-Медікаль») (а.с. 58-59 Том 1).

Також, державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м.Києва Поповою А.О. надіслано суду копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/438/162/2015, виданого Бориславським міським судом 17.04.2015, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частки його заробітку щомісячно, починаючи з 15.01.2015 (а.с.97-119 Том 1).

З даних матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист №2/438/162/2015 від 17.04.2015 передано до виконання Деснянського РВ ДВС м.Києва 29.08.2015 та 30.09.2015 відкрито провадження. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2015 державним виконавцем направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 30.09.2015 листом за №1644/3 (а.с.101-зворот Том 1) Крім цього, державним виконавцем Поповою А.О. на адресу ТОВ «Меркатор медікаль» 30.09.2015, 22.10.2015, 12.11.2015 направлялись запити про надання інформації про суми отриманої заробітної плати боржником ОСОБА_3 для нарахування заборгованості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачу було відомо про відкриття виконавчого провадження та необхідність стягнення аліментів у визначеному судом розмірі.

Сам факт ухвалення рішення (тим більше за відсутності даних про належне повідомлення відповідача про розгляд справи та винесене рішення, що має місце у даному випадку) не свідчить про те, що позивач однозначно зверне його до виконання; не свідчить про те коли таке рішення буде звернуте до виконання та відповідно про однозначний обов`язок виконання такого рішення.

Такого, підтвердження отримання боржником ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження для її подальшого виконання немає.

Відповідно, суд, не маючи належного підтвердження вручення постанови про відкриття провадження відповідачу ОСОБА_3 та запитів ТОВ «Меркатор медікаль» рекомендованою поштою не міг ствердити факт отримання останніми постанови та запитів відповідно, оскільки лише копії листів не є належними доказом підтвердження вручення постанови відповідачу та запитів ТОВ «Меркатор медікаль».

Також, із скарги від 02.02.2016 та заяви від 09.03.2016 позивачки ОСОБА_2 вбачається, що позивачкою ОСОБА_2 не отримано постанови про відкриття виконавчого провадження Деснянського РВ ДВС м.Києва (а.с.40-41 Том 1).

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016 державним виконавцем постановлено: звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що працевлаштований у ТОВ «Меркатор медікаль»; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства аліменти в розмірі ј частки його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2015 року до досягнення дочкою повноліття, станом на 31.12.2015 сума боргу становить 19157,02 грн., яку направлено для виконання у ТОВ «Меркатор медікаль» (а.с. 106 та зворот Том 1)

Крім цього, згідно світлокопії супровідного листа від 25.01.2016 адресованого відповідачу ОСОБА_3 , наданого представником відповідача ОСОБА_6, державним виконавцем Поповою А.О. 25.01.2016 здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого заборгованість по аліментах у боржника ОСОБА_3 станом на 31.12.2015 становить 19157,02 грн. (а.с.67 Том 1).

Згідно листа бухгалтера ТОВ «Меркатор медікаль» ОСОБА_5 за №40 від 08.12.2016 року встановлено, що 15.02.2016 на їхню адресу вперше надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016, згідно якої було сплачено заборгованість за 2015 рік у розмірі 19157,02 грн та з 01.03.2016 здійснюється регулярний платіж в розмірі 1/4 частки з заробітку (доходу) ОСОБА_3 (а.с.131 Том 1), що відображено також у довідці про заробітну плату ОСОБА_3 за період з 15.01.2015 року по березень 2016 року від 17.09.2018 року.

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.01.2016 відповідачу ОСОБА_3 нараховано станом на 31.12.2015 суму боргу по аліментах в розмірі 19157,02 грн., яку було погашено відповідачем у березні 2016, що підтверджується світлокопіями довідки про заробітну плату ОСОБА_3 від 17.09.2018 року та розпорядження в матеріалах виконавчого провадження та платіжних доручень.

Відповідно слід вказати про те, що з часу коли відповідач дізнався про ухвалене рішення та необхідні до сплати суми ними такі у відповідності до рішення суду сплачуються із погашенням заборгованості.

Той факт, що відповідачу не було відомо про рішення суду і необхідність його виконання свідчить і та обставинам, що дізнавшись про рішення відповідач його оскаржив у встановленому законом порядку та його скарга була предметом перегляду у апеляційному суді у 2017 році.

Судом правильно встановлено, щовідповідачем погашена заборгованість по аліментах за період з 15.01.2015 по 18.03.2016 та вини відповідача за прострочення сплати аліментів суд апеляційної інстанції, також, не вбачає, адже заборгованість у відповідача утворилася з незалежних від нього причин, тому не можна покладати відповідальність встановлену ст. 196 СК України на ОСОБА_3 як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені).

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра