ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 версеня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/6951/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2019 року, головуючий у першій інстанції Нестеренко Є.В.,

встановила:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» у грудні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» зазначало, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 3 травня 2006 року №1031, за яким Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 59000 доларів США на строк до 1 травня 2016 року.

Також Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 вчинено договір 26 березня 2008 року №356 про внесення змін до

Справа №725/6951/18ц Головуючий в суді 1 інстанції Нестеренко Є.В.

Провадження 22-ц/822/715/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Після чого Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір 24 вересня 2008 року №1607356 про внесення змін до договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Виконання зобов`язання забезпечено договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 3787.

Вказувало, що Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги 17 грудня 2012 року.

Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» вчинено договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. 17 грудня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1423.

Посилалося на невиконання ОСОБА_1 зобов`язання з сплати в кредиту сумі 45224 доларів США, відсотків в сумі 80162 долара США 50 центів, комісії в сумі 4051 долар США 95 центів.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» направлено ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень 15 листопада 2018 року №К1/392.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» просило в рахунок сплати заборгованості за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031, яка складається з кредиту сумі 45224 доларів США, відсотків в сумі 80162 долара США 50 центів, комісії в сумі 4051 долар США 95 центів, звернути стягнення на предмет іпотеки нежилі приміщення (магазин)загальною площею 158,3 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів відповідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною предмета іпотеки 1769794 грн. 40 коп.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2019 року у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує на визначення п.6.9 договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031, та п.6.4 договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року строку позовної давності 10 років та неправильне застосування загального строку позовної давності.

Звернення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором кредиту 22 вересня 2010 року, виконання ОСОБА_1 зобов`язання перериває строк позовної давності.

Тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки 7 грудня 2018 року у межах строку позовної давності.

Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у справі 5017/1987/2012, за яким відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.І таки проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Зазначає, що п.6.5 договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 передбачено у випадку порушення позичальником строку погашення кредиту, що позичальник сплачує проценти в розмірі 24% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Право на нарахування комісійної винагороди банком за надання та обслуговування кредиту передбачено ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.3.1 Постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» комісійну винагороду за управління кредитом у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договору між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 недійсним відмовлено.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.11, ч.1 ст.257, ч.1 ст.261, ч.4 ст.267, ч.1 ст.509, ч.1 ст.526, ч.1 ст.598 ЦК України та вважав, що не підлягає захисту право Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на звернення стягнення на предмет іпотеки за спливом строку позовної давності.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» грошових коштів за договором між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 свідчить про те, що кредитор змінив строк виконання зобов`язання.

Перебіг строку позовної давності за вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення починається з 6 грудня 2011 року.

Водночас суд першої інстанції вважав, що право Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом та комісію припинилося після пред`явлення до ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення грошових коштів.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2019 року наведеним вимогам не відповідає.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 3 травня 2006 року №1031, за яким Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 59000 доларів США на строк до 1 травня 2016 року.

Також Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 вчинено договір 26 березня 2008 року №356 про внесення змін до договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Після чого Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір 24 вересня 2008 року №1607356 про внесення змін до договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Виконання зобов`язання забезпечено договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 3787.

Відповідно до п.1.2 наведеного договору предметом іпотеки є нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 158,3 кв.м, який знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1

Рішенням АДРЕСА_1 суду м.Чернівці від 6 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором №1031 від 03 травня 2006 року із змінами №1607 від 24 вересня 2008 року в сумі 54846,55 доларів США, що еквівалентно 434340 грн. 80 коп. та 23665 грн. 78 коп. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та по комісійній угоді, всього 458006 грн. 58 коп.

Судове рішення не виконано.

Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги 17 грудня 2012 року.

Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» вчинено договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. 17 грудня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1423.

До матеріалів справи приєднано витяг з додатку №1 до договору між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційнимм банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» відступлення права вимоги 17 грудня 2012 року щодо відступлення права вимоги за договором між акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційнимм банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Також до матеріалів справи приєднано витяг з додатку №1 до договору між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційнимм банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про передачі прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року щодо відступлення права вимоги за договором між акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційнимм банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 3787.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні це така правова конструкція, що передбачає перехід від первісного кредитора до нового прав та обов`язків у зобов`язанні.

За змістом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України відступлення права вимоги ототожнюється з заміною кредитора, що здійснюється у зв`язку з переданням ним своїх прав іншій особі на підставі правочину, що спрямований на здійснення такої заміни.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна кредитора у зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярним правонаступництвом), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (універсальне правонаступництво).

Договір між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційнимм банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки передбачає відступлення права грошової вимоги портфелю кредитних договорів.

Частиною першою статті 1077 ЦК Українивстановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина третя статті 1079 ЦК України щодо суб`єктного складу таких правовідносин визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З огляду на наведене Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» набуло прав кредитора за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 та договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 3787.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі частин першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом першої інстанції встановлено невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 зазначено про застосування спливу строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно п. 6.4 договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 3 травня 2006 року, строк позовної давності 10 років.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2011 року про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, саме з цього терміну почався перебіг строку позовної давності звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки 7 грудня 2018 року у межах строку позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за спливом строку позовної давності на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У такому разі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2019 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Підлягає захисту право Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на задоволення вимоги за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитом така заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

«У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Пунктом 6.5 договору між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 кредиту від 06 травня 2006 року №1031 визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У такому разі порушення виконання грошового зобов`язання починає перебіг з часу набрання законної сили рішенням рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 6 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» грошових коштів за договором між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031.

Слід визначити розмір вимог, що підлягають сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» з вартості предмета іпотеки за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 в розмірі кредиту в сумі 45224 долари США, відсотків в сумі 59529 доларів США 09 центів.

За змістом пункту 2.3 договору між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 Д кредиту від 06 травня 2006 року №1031 комісійна винагорода за управління кредитними коштами встановлюється в розмірі 0,2% від кредитної заборгованості, щомісячно та сплачується в гривнях.

Відповідно до п. 2.6 наведеного договору кредит надається позичальнику для ремонту та облаштування житла

Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Наведені положенням ч.2 ст.215 ЦК України встановлюють виняток із загального правила ч.1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ судом у межах заявлених особами вимог.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

На підставі абз.2 п.5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання

правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Пунктом 3.1.Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

На підставі абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час вчинення правочину, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Таким чином, умова п.2.3 договору між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 Д кредиту від 06 травня 2006 року №1031 про сплату щомісячної винагороди за управління кредитними коштами у розмірі 0,2% від кредитної заборгованості, щомісячно є нікчемною за своєю правовою природою на час укладення правочину.

За змістом абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної винагороди за управління кредитними коштами, Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Ураховуючи наведене підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку за договором між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 Д кредиту від 06 травня 2006 року №1031 зі сплати комісійної винагороди за управління кредитними коштами немає.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції скасовано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 травня 2019 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором між Акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 Д кредиту від 06 травня 2006 року №1031 у розмірі 104753 доларів США 09 центів.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України "Про судовий збір" за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціатив» сплачено судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 26 546 грн. 61 коп. за платіжним дорученням Акціонерного товариства «Альфа-банк» № 30631 від 18 грудня 2018 року.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціатив» сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 36 938 грн. 87 коп. за платіжним дорученням Акціонерного товариства «Альфа-банк» № 34089 від 03 липня 2019 року та в сумі 2 881 грн. 50 коп. за платіжним дорученням Акціонерного товариства «Альфа-банк» № 33880 від 10 червня 2019 року на загальну суму 39 820 грн. 27 коп.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціатив» задоволення в розмірі 80,9%.

Тому з ОСОБА_1 піддягають стягненню на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» судові витрати з сплати судового збору в сумі 53710 грн. 72 коп.

Керуючись, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 травня 2019 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Задоволити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» за договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», та ОСОБА_1 кредиту від 3 травня 2006 року №1031 в розмірі 104753 доларів США 09 центів, що складаються з кредиту в сумі 45224 долари США, відсотків в сумі 59529 доларів США 09 центів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 158,3 кв.м, який знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 у спосіб проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» судові витрати в сумі 53710 грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 вересня 2019 року.

Головуючий підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді підписи (Височанська Н.К., Кулянда М.І.)

З оригіналом згідно: