Номер провадження: 22-ц/813/1717/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є користувачем квартири АДРЕСА_1 ,відповідно до Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №30р від 31.01.2017 року. Вказана квартира була надана на сім`ю позивачки складом з трьох осіб.

Позивач ОСОБА_1 вказала, що на підставі цього розпорядження вони всією сім`єю поселилися в квартирі, зареєструвалися в ній з відкриттям особового рахунку на ім`я позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак більше трьох років в ній не проживає, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, його особисті речі в житловому приміщені відсутні.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення її позовних вимогу повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є користувачем квартири АДРЕСА_1 , відповідно до Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №30р від 31.01.2017 року. Вказана квартира була надана на сім`ю позивачки складом з трьох осіб.

Позивачка ОСОБА_1 вказала, що на підставі цього розпорядження вони всією сім`єю зареєструвалися в квартирі, з відкриттям особового рахунку на ім`я позивачки ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак більше трьох років в ній не проживає, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, його особисті речі в житловому приміщені відсутні.

Суд в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Не з`явився відповідач ОСОБА_2 і до суду апеляційної інстанції, будучи повідомленим про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.98, 99).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела суду позовних вимог про визнання свого сина - ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до письмової довідки ТОВ «ЖЕП «Суворовський» про склад сім`ї та прописку №3357 від 23.11.2017 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , її сестра - ОСОБА_3 та її син - відповідач ОСОБА_2 (а.с. 6);

Відповідно до письмових актів від 04.06.2017 року, 02.12.2017 року, які складені сусідами позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі більше півтора року.

Разом з тим, матеріали справи не мають відомостей щодо поважності чи неповажності причин непроживання відповідача у вказаній квартирі, у зв`язку з чим визнання його таким, що втратив право користування квартирою, є незаконним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, за змістом ст. 71 ЖК України жиле приміщення може бути збережено за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї понад шість місяців і перелічені 7 таких випадків.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Тобто, діючим житловим законодавством України передбачено право суду визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яка більше 6 місяців без поважних причин не проживає в ньому.

Однак, матеріали справи не мають доказів того, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад 6 місяців.

При цьому позивач ОСОБА_1 також не надала суду доказів неповажності причин непроживання відповідача у вказаній квартирі.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , оскільки суду апеляційної інстанції невідомі причини непроживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , і взагалі невідоме місце його знаходження і проживання.

При цьому, матеріали справи також не мають доказів того, що відповідач ОСОБА_2 оголошувався у розшук, який виявився безрезультатним.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 з`являвся до суду, то вони є безпідставними, так як матеріали справи не мають відповідних доказів про це, а наявна у справі розписка ОСОБА_2 не може достеменно свідчити, що вона написана особисто ОСОБА_2 , оскільки його підпис жодним чином не завірений (а.с.18).

Стосовно посилання позивача на те, що через відсутність відповідача їй необхідно сплачувати великі комунальні платежі також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, так як вказані обставини можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, а не для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 163 ЖК України тимчасова відсутність відповідача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра