ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11511/18
Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/615/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: виконавчий комітет Чернігівської міської ради

Особа, яка подала апеляційну скаргу: виконавчий комітет Чернігівської міської ради

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова, про виключення житлової квартири з числа службових (суддя Требух Н.В.), ухвалене о 12 год. 03 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 26 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

29.10.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у формі п. 2.1 рішення від 18.10.2018 року за № 500 яким відмовлено у виключення з числа службових житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в який проживає родина підполковника ОСОБА_1 учасника бойових дій та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення щодо виключення з числа службових житлових приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та закріпити її за родиною підполковника ОСОБА_1 .. В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваним рішенням порушено право позивача на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 лютого 2019 року позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано пункт 2.1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 жовтня 2018 № 500 про відмову у виключенні з числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради у місячний строк від дня набрання рішенням суду законної сили ухвалити рішення про виключення трикімнатної квартири АДРЕСА_2 з числа службових жилих приміщень, надати їй статус житлової квартири та закріпити за ОСОБА_1 з одночасним зняттям ОСОБА_1 з квартирної черги; стягнуто з виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що при наявності рішення Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України від 28.04.2017 року № 536 про надання квартири АДРЕСА_2 у постійне користування позивачу із зняттям його з квартирного обліку та при наявності вислуги ОСОБА_1 в Збройних Силах України 24 роки 7 місяців, перебуванням в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м.Чернігів) з 12.07.2007 року, на першочерговій з 18.04.2016 року як учасник бойових дій, АТО (має поранення), травма пов`язана із захистом Батьківщини, відповідність житлової площі нормі, позивач позбавлений отримати надане йому службове житло як постійне внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішенням про відмову у зміні статусу службової житлової квартири, в зв`язку з чим грубо порушуються права та інтереси позивача які підлягають захисту При цьому суд виходить з того, що захистити порушене право ОСОБА_1 на житло можливо саме у спосіб, обраний позивачем, крім того, такий засіб правового захисту є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення громадська комісія з житлових питань при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради та виконавчий комітет Чернігівської міської ради керувались нормами чинного Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР. За доводами відповідача, позивач має право отримати житлову площу відповідно до його черги у списках осіб, які потребують надання житла, тобто відповідно до ст.43 ЖК УРСР, а суд першої інстанції своїм рішенням порушив права осіб, які перебувають у черзі на отримання житла попереду позивача. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради посилається, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки спірне рішення прийнято відносно клопотання третьої особи та впливає саме на права Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігова. Також відповідач вказує, що оскільки Міністерство оборони України не ліквідовано, вбачається і необхідність (потреба) подальшого використання квартири як службового приміщення. Крім того, за доводами виконавчого комітету Чернігівської міської ради, суд першої інстанції допустив втручання у внутрішню компетенцію відповідача (дискреційні повноваження).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вважає, що інформація щодо перебування у черзі на отримання житла багатьох осіб, що мають більший стаж служби, спростовується списком загальної черги військовослужбовців Чернігівського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку станом на 01.05.2019 року. ОСОБА_1 посилається, що Положення про виключення з числі службових жилих приміщень в м.Чернігові, затверджене рішенням Чернігівської міської ради від 26.04.2018 року, в той час як спірні відносини між позивачем та відповідачем виникли до прийняття зазначеного Положення, коли було направлено на адресу Чернігівської міської ради клопотання про виключення квартири із числа службових.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2014 року №290 ОСОБА_1 було виділено службову трикімнатну, житловою площею 42,6 кв.м, квартиру АДРЕСА_2 (а.с.52).

ОСОБА_1 сім`єю з чотирьох осіб (він, дружина, два сини) перебуває на квартирному обліку у квартирно-експлуатаційному відділі м.Чернігова на загальних підставах з 12 липня 2007 року за №548 та у першочерговому списку як учасник бойових дій з 18 квітня 2016 року за №398.

Згідно протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №536 від 28.04.2017 року затверджено список військовослужбовців, квартири яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України, за адресою: АДРЕСА_2 , яка надана ОСОБА_1 ; погоджено її надання для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку (а.с.75-76).

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова неодноразово (12.05.2017 року, 06.09.2017 року, 26.01.2018 року) звертався до Чернігівської міської ради з клопотанням про винесення рішення виконавчим комітетом про виключення квартир (зокрема квартири АДРЕСА_2 ) із числа службових та надання їм статусу квартир для постійного проживання (а.с.69, 70).

Проте, Чернігівською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на зміну статусу службового житла з підстав, що вказані громадяни прожили у займаних жилих приміщеннях менше 10 років, і в клопотаннях не достатньо мотивовано підстави виключення із службового житла, а саме докази відсутності потреби у його подальшому використанні (а.с.71, 74).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2018 року визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Чернігівської міської ради в розгляді клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 12.05.2017 року щодо винесення питання на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради та прийняття рішення про виключення квартири із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 12.05.2017 року щодо виключення квартири із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством, та прийняти рішення за наслідками його розгляду (а.с.22-25).

Також, Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 серпня 2018 року визнано протиправним і скасовано п.3.1 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 12.05.2017 року щодо виключення квартири із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду (а.с.8-12).

Пунктом 2.1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №500 від 18 жовтня 2018 року відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м.Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VII-7, відмовлено квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернігова у зміні статусу службової трикімнатної житловою площею 42,6 кв.м, квартири АДРЕСА_2 та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (диспозитивність цивільного судочинства).

ОСОБА_1 , вважаючи своє право на житло порушеним, звернувся до суду із позовом про виключення житлової квартири з числа службових.

Тобто, між фізичною особою (суб`єктом приватного права) та виконавчими органами органу місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень як суб`єктом публічного права), що представляє та реалізує свої повноваження власника майна державного житлового фонду, виник житловий приватно-правовий спір, пов`язаний із реалізацією житлових прав громадян, зокрема прав на володіння, користування, розпорядження жилим приміщенням, його приватизацію, цивільних прав, порушення котрих пов`язане із позбавленням їх володільців можливості здійснити (реалізувати) свої права повністю чи частково.

Таким чином, посилання виконавчого комітету Чернігівської міської ради на неналежність позивача є необгрунтованими.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд фактично втрутився в дискреційні повноваження виконавчого комітету Чернігівської міської ради, оскільки в даному випадку позивач, як особа, права якого були грубо порушені, не мав іншої можливості, ніж звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у цього органу за законом не існує, суд має право зобов`язати цей орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Всупереч ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, у задоволенні клопотання про зміну статусу житлової квартири, що виділена позивачу було відмовлено тричі, тоді, як іншим особам при наявності однакового часу проживання у виділених квартирах, які останнім були виділені в якості службових, було змінено статус квартир.

Так, матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 39 від 18 січня 2018 року та рішення №149 від 4 квітня 2018 року про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік. Видачу ордерів, якими були задоволенні клопотання квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства оборони України.( а.с.80-81)

Таким чином, має місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні останнім права на реалізацію житлових прав і здійснені ним заходи в тому числі і судовий захист не призвели до відновлення його прав, а отже захист порушеного права ОСОБА_1 на житло можливо саме у спосіб, обраний позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах та згідно з вимогами, встановленими Житловим кодексом УРСР та іншими законодавчими актами. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надається один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Пунктом 1.4 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно з п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної у місті ради народних депутатів.

Пунктом 2.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень передбачено, що всі рішення щодо виключення житлового приміщення із числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення виключається із числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно - експлуатаційних управлінь.

Також, пунктом 4.5 Інструкції встановлено, що для виключення квартир із числа службових начальником гарнізону, за погодженням з КЕВ району, направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті рад про виключення квартир із числа службових з обов`язковим додаванням протоколу засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України від 28.04.2017 року № 536 було ухвалено рішення про надання квартири АДРЕСА_2 у постійне користування ОСОБА_1 із зняттям його з квартирного обліку. Позивач має вислугу років у Збройних Силах України 24 роки 7 місяців, що не заперечується сторонами і встановлено рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 серпня 2018 року та в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримував інше житло під час проходження служби чи докази участі в приватизації житла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушені права позивача підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем, оскільки при прийнятті відповідачем незаконного рішенням про відмову у зміні статусу службової житлової квартири порушені права та інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовим рішення яке оскарджується порушено права осіб, які перебувають на черзі на отримання житла, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначене питання не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції вірно вирішено спір та застосовано закон, який підлягає до застосування із вірного його тлумаченням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: