Ухвала

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 520/4205/15-ц

провадження № 61-7705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 на підставі довіреності від 15 квітня 2014 року від імені та в інтересах власника ОСОБА_2 , продала гараж за 80 000,00 грн. 27 червня 2014 року ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса для укладення правочину, але при перевірці довіреності нотаріус виявив, що довіреність від 15 квітня 2014 року скасована 26 червня 2014 року. Вказує, що умови договору купівлі-продажу сторонами виконанні, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражу.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного 21 червня 2014 року між нею та ОСОБА_2, у інтересах якого за довіреністю діяла ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на гараж.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_3 , укладений 21 червня 2014 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 , і ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов цього договору, фактично були виконанні всі істотні умови договору, ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах власника нерухомого майна ОСОБА_2 , отримала кошти за проданий гараж, а ОСОБА_1 отримала придбаний нею гараж, але ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору. При цьому суд керувався частиною другою статті 220 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу гаражу, укладений 21 червня 2014 року, відповідно до статті 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому такий договір не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України, а отже, немає підстав для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за цим договором.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суд дійшов неправильного висновку про те, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ОСОБА_2 ухилявся від нотаріального посвідчення договору, тому правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції не було.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справупередано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик