11.09.2019 Єдиний унікальний номер 205/4172/16-ц
Єдиний унікальний номер судової справи 205/4172/16-ц
Номер провадження 2/205/61/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня 2019 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/4172/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю, ?

встановив:

ОСОБА_1 31 травня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати з відповідача.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 23 січня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровськаіз зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю та просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 та покласти на ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору та відкрито провадження у цивільній справі (а.с. 15).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу задоволено (а.с. 52-54)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року (а.с. 73).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 93).

На підставі рішення зборів суддів, згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 117 від 25 квітня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 175).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року виправлено описку в ухвалі суду від 02 травня 2018 року (а.с. 190).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні відмовити. Участі в судових дебатах не приймали, письмово просили закінчити розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , первісні позовні вимоги не визнали. Зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити. Участі в судових дебатах не приймали, ОСОБА_2 письмово просив закінчити розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що 18 липня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 510, було зареєстровано шлюб між сторонами (а.с. 10).

Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 7).

Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

У період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кір`як К.А., ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 . Згідно до п. 2 продаж квартири вчиняється за 126 642,00 гривень (а.с. 138).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 грудня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 118-119).

Згідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м. складається з: 1, 2 - коридори, 3 - комора, 4 - кухня, 5, 6, 7 - житлові.

Фактично шлюбні відносини між подружжям припинено.

Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 спірне домоволодіння було придбано за спільні кошти, для придбання спірного майно не вистачало приблизно 2 000 доларів США, які вона взяла в борг у свого брата ОСОБА_7 . Зазначені обставини знайшли своє підтвердження під час допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_10 , яка є головою квартального комітету пояснила, що у вересні 2014 року до неї звернулася ОСОБА_1 з метою пошуку житла для своєї родини.

ОСОБА_2 в обґрунтування зустрічних вимог зазначив, що отримав у борг у ОСОБА_11 грошові кошти на придбання спірної квартири в розмірі 11 000,00 доларів США, що підтверджується власноручно написаною розпискою від 01 вересня 2014 року (а.с. 143). Зазначає, що спірна квартира придбана виключно за особисті грошові кошти, які були взяті одноособово у борг. Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_12 Свідок ОСОБА_13 (колишній власник спірного майна) в судовому засіданні пояснила, що під час продажу житлового будинку розраховувався батько ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була присутня в нотаріальній конторі під час оформлення договору купівлі-продажу, будинок до його придбання не оглядала.

Вирішуючи питання про поділ майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , суд приймає до уваги наступні положення сімейного законодавства.

Ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, із цього правила є певне виключення. Так, ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

Твердження ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_1 , належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки він уклав договір позики для придбання квартири, суд не приймає до уваги, тому, що відповідач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та обґрунтованих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірна квартира була придбана ним за кошти, які належать йому особисто.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне майно, набуте під час шлюбу, у відповідності до положень ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було, а тому їх частки у спірному майні складають по Ѕ частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

ОСОБА_1 в своєму позові зазначає, що на підставі ч. 3 ст. 70 СК України вважає необхідним відійти від принципу рівності часток кожного із подружжя в спільному сумісному майні та, враховуючи інтереси двох малолітніх дітей, збільшити її частку у спільному майні подружжя до 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак, під час судового розгляду позивач за первісним позовом ОСОБА_2 не надала доказів в підтвердження умов за якими можливо відійти від принципу рівності часток кожного із подружжя в спільному сумісному майні, які зазначаються у частині 3 статі 70 СК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що часткиспільно нажитого майна подружжя є рівними.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Взадоволенні позову в іншій частині відмовити. Зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 633,21 грн.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., яка складається з: 1, 2 - коридори, 3 - комора, 4 - кухня, 5, 6, 7 - житлові.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., яка складається з: 1, 2 - коридори, 3 - комора, 4 - кухня, 5, 6, 7 - житлові.

В задоволені позову в іншій частині відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 633,21 грн. (шістсот тридцять три гривні 21 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20 вересня 2019 року.

Суддя Н.Г. Остапенко