Справа № 357/2253/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 03 грудня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в розмірі 8 990,00 доларів США, строком до 25 лютого 2016 року, однак у вказаний термін відповідач кошти не повернув. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 243 517,19 грн., три відсотки річних у розмірі 21 946,54 грн., інфляційні втрати в розмірі 21 734,68 грн., а також стягнути суму судових витрат.

Позивач просив проводити судовий розгляд у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив, направивши до суду відповідну заяву.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не сповістив, відзиву на позов не направив.

Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 03 грудня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 990,00 доларів США та зобов`язався повернути борг до 29 лютого 2016 року. Наведене підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, отримавши грошові кошти у розмірі - 8 990,00 доларів США, ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позику визначену в національній валюті, гривні, що еквівалентно 8 990,00 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду.

Курс гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення, складає 26,30 грн. за 1 долар США, тому до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 236 437 грн. (26,30 * 8 990,00).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних від суми заборгованості (236 437 грн.) за період з 01.03.2016 р. по 24.05.2019 р. складає 22 912,00 грн.

Таким чином, судом обраховано суму заборгованості та 3% річних від суми заборгованості на день ухвалення судового рішення. Так сума заборгованості за договором позики становить - 236 437 грн., 3% річних від суми заборгованості - 22 912,00 грн.

Однак, в силу ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних, суд бере до уваги суму зазначену позивачем у позові. Так загальна сума заборгованості, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача складає 258 383,54 грн. (236 437,00 /8 990 дол. США/ + 21 946,54).

Однією із вимог позивача є стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі - 21 734,68 грн. Вирішуючи спір у цій частині, суд звертає увагу позивача на наступне.

Нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення», передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає, а тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що до задоволення підлягають лише позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики (обрахованої судом на дату ухвалення рішення) та 3 % річних (заявлених позивачем), яка складає 258 383,54 грн.

Вимога позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат є безпідставною, а тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 584,00 грн.

Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 133, 141, 259-268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 03 грудня 2015 року та 3 % річних, в сумі 258 383,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , суму судових витрат в розмірі 2 584,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення суду складене 24 травня 2019 року.

СуддяЛ. М. Кошель