Дата документу 31.05.2019
Справа № 501/3877/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.

за участю секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 501/3877/18

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО»

відповідача: Чорноморської міської ради Одеської області

вимоги позивача: про захист прав споживачів, визнання права власності на придбане майно та зобов`язання вчинити певні дії,

за

зустрічною позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО»

до

відповідача: ОСОБА_1

відповідача: Чорноморської міської ради Одеської області

вимоги позивача: визнання права власності на самочинне будівництво та визнання неукладеним договору про пайову участь

за участю сторін:

представника відповідача - Охотнікова В.В.,

представник відповідача за первинним позовом, представника позивача за зустрічним позовом - Кузнєцової Л.О.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. виклад позиції позивача.

27.12.2018 року ОСОБА_1 (далі позивач за первісним позовом) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО», Чорноморської міської ради Одеської області(далі відповідачі) з вимогою про визнання права власності на апартаменти № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що22 березня 2017 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Кемпінг АББО» було укладено договір про пайову участь, за яким сторони приймають дольову участь у створенні 4-х поверхового готельного корпусу № 2 за адресою АДРЕСА_1, позивач зобов`язується оплатити будівництво апартаментів № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі № 2, відповідач ТОВ «Кемпінг АББО» на протязі 30 днів після закінчення будівництва зобов`язуються передати позивачу апартаменти № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі № 2 за адресою: АДРЕСА_1 з наданням необхідних документів для оформлення права власності. У зв`язку з невиконанням відповідачемТОВ «Кемпінг АББО», належним чином взятих на себе зобов`язань, визначених вищевказаним договором про пайову участь, позивач просить визнати за ним право власності на апартаменти № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача Чорноморську міську раду надати позивачу документи, що засвідчують право власності на вищезазначене майно.

Відповідач ТОВ «Кемпінг АББО» надав до суду зустрічну позовну заяву про визнання за ТОВ«КЕМПІНГ АББО`право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна - три готельних корпуси, загальною площею 6286,6 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 та визнання неукладеним договір про пайову участь у будівництві № 54-к від 22 березня 2017 року.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_2. в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути первісний позов за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ТОВ«Кемпінг АББО`адвокат Кузнєцова Л.О. в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в позові та задовольнити заявлені позовні вимоги по зустрічній позовній заяві.

Представник відповідача Чорноморської міської ради Одеської області Охотніков В.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити як в первісному позові так і в зустрічної позовній заяві. Надав відзив на позовну заяву

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

29.12.2018 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження по справі (т.1 а.с. 12).

19.04.2019 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області прийнято зустрічний позов, об`єднано в одне провадження тапризначено до загального розгляду (т.1 а.с. 234, 238).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що15 вересня 2014 року між Іллічівською міською радою Одеської області та ТОВ«КЕМПІНГ АББО» був укладений договір оренди землі № 95, за умовами якого Іллічівська міська рада передала ТОВ «КЕМПІНГ АББО» в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 1,7886 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: під будівлями та спорудами кемпінгу.

На підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція кемпінгу: будівництво трьох готельних корпусів» зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одескій області 1.05.2014 року за № ОД76 ТОВ «КЕМПІНГ АББО» розпочав будівництво трьох готельних корпусівАДРЕСА_1 та завершило будівництво згідно виконавчої документації в 2015 році.

20.11.2015 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації міста Іллічівська» був виготовлений технічний паспорт на будівлі та споруди ТОВ «КЕМПІНГ АББО» за адресою АДРЕСА_1.

22 березня 2017 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Кемпінг АББО» було укладено договір про пайову участь, за яким сторони приймають дольову участь у створенні 4-х поверхового готельного корпусу № 2 за адресою АДРЕСА_1, позивач зобов`язується оплатити будівництво апартаментів № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі № 2, відповідач ТОВ «Кемпінг АББО» на протязі 30 днів після закінчення будівництва зобов`язуються передати позивачу апартаменти № 9, площею 48,9 кв.м., що знаходяться у корпусі № 2 за адресою: АДРЕСА_1 з наданням необхідних документів для оформлення права власності.

14 березня 2019 року ТОВ «КЕМПІНГ АББО» звернулось до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області із заявою про видачу Сертифікату про готовність об`єкту до експлуатації.

Відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області було відмовлено у видачі сертифікату у зв`язку з відхиленням від затвердженої проектної документації, в результате чого була збільшена площа забудови з 3910,5 з кв.м. до 6 286,6кв.м., порушення санітарних, пожежних норм та вимог ДБН не встановлено(т.1 а.с.75-198).

Згідно експертного висновку за № 20/19 від 08.05.2019 року самочинне будівництво трьох готельних корпусів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в цілому відповідає ДБН України, а також санітарним нормам і правилам (СНіП) України(т.2 а.с.4-20).

Відповідно витягу єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань надано відомості щодо ТОВ «Кемпінг АББО» (т.1 а.с.59-61).

Згідно договору оренди землі № 95 від 15.09.2014 року ТОВ «КЕМПІНГ АББО» передано в арендуземельну ділянку в розмірі 1,7886 га., з будівлями та спорудами (т. 1 а.с. 62-64).

Відповідно акту прийому - передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 67).

V. Оцінка Суду

На підставі ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивач за договором про пайову участь від 22 березня 2017 року отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Отже, у суду не має підстав для визнання за позивачем майнових прав на об`єкт інвестування на підставі статей 331, 392 ЦК України.

Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1732цс15 та від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу України визначає істотні умови господарського договору. Відповідно до положень цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договір про пайову участь від 22 березня 2017 року за № 54-к, укладений між ТОВ «КЕМПІНГ АББО» та ОСОБА_1 має ознаки договору про інвестиційну діяльність та договору підряду, однак сторони, в супереч вимогам статті 628 Цивільного кодексу України, якою передбачено зміст договору, не передбачили в договорі якими саме нормами вони керуватимуться, Договір не дає чіткого визначення предмету договору, його ціни, не містить умов щодо строку його дії.

Згідно з частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже на підставі приписів статті 638 Цивільного кодексу України положення спірного договору № 54-к від 22.03.2017 р. носять загальний характер і свідчать про неузгодженість сторонами предмету договору, порядку розрахунків за ним та строку дії, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання даного договору неукладеним.

Щодо позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, суд дійшов наступних висновків.

Предметом спірних правовідносин є об`єкти самочинного будівництва, які є об`єктами цивільних прав.

Об`єкт самочинного будівництва має фізичні ознаки нерухомого майна, зокрема нерозривний зв`язок із земельною ділянкою та неможливість його переміщення без знецінення, однак у зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовий режим нерухомої речі на такий об`єкт не поширюється. До моменту державної реєстрації самочинне будівництво є об`єктом цивільних прав у вигляді будівельних матеріалів - речей.

За загальним правилом, закріпленим частиною другою статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Самочинне будівництво в цьому випадку є юридичним фактом, відповідною дією, яка спрямована на певні об`єкти, щодо яких така дія вчиняється, в тому числі змінюється їх склад та характеристики.

У випадках установлених законом, зокрема частиною третьою статті 376 ЦК України, самочинне будівництво є правопороджуючим юридичним фактом, який є підставою для набуття права власності.

Особа може набути право власності насамочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду у випадку, якщо особі, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, буде надано земельну ділянку у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно (частина третя статті 376 ЦК України).Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнане лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створене у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Крім того, здійснене самочинне будівництво не повинне порушувати прав інших осіб.

Отже, об`єкти самочинного будівництва - це вид нерухомого майна з притаманними йому фізичними ознаками, але з особливим правовим режимом.

Об`єкти самочинного будівництва, з урахуванням того, що вони є проміжним результатом будівельної діяльності та мають тимчасовий характер, є об`єктами цивільних прав: або у вигляді речей, тобто будівельних матеріалів, або у вигляді повноцінного об`єкта нерухомого майна в разі набуття права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок,будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 вказаної статті чітко передбачено, що особа, яка здійснила абоздійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, в окремих випадкахстаття 376 Цивільного кодексу Українипередбачаєможливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

Так, відповідно до частини 3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (частина 4 статті 376 Цивільного кодексу України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

За змістом вищенаведеної частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК Україниознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

З контексту вищенаведених частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

З урахуванням того, що самочинне будівництво здійснено на земельної ділянці яка відведена під уже збудоване майно, на підставі належно оформленого дозволу, проекту та з відсутністю істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову в частині визнання права власності на самочинне будівництво.

Надаючи правову оцінку ст, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у cghfds "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (СЬаІіаІ V. The UnstedRingdom,(224114/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що гадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, жим законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів

З цих підстав, керуючись статтями 3-5, 7, 10, 13, 19, 258, 339-342, 352 Цивільно процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО», Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на новозбудоване майно - готельного корпусу №2, апартаменти №9. Площею 48,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - зобов`зання Чорноморської міської ради Одеської області надати ОСОБА_1 документи, які засвідчують його право власності на новозбудоване майно - готельного корпусу №2, апартаменти №9. Площею 48,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО» до ОСОБА_1 , Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво та визнання неукладеним договору про пайову участь - задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО» (код платника податків37673101, місцезнаходження: 68001, Україна, Одеська область, АДРЕСА_1) право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна - три готельних корпуси, загальною площею 6286,6 м.кв., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 .

Визнати неукладеним договір про пайову участь у будівництві № 54-к від 22 березня 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемпінг АББО» з ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 31 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ТОВ «Кемпінг АББО» місце знаходження: 68003, Одеська область, м.Чорноморськ, вул. Набережна, 13.

Відповідач: Чорноморська міська рада Одеської області, місце знаходження: 68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов