МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/615/18
Провадження №22-з/812/61/19
Провадження №22-з/812/62/19
31 травня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
предлставника ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Тихонової Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю задоволено частково. Судом вирішено встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2004 року по 01.05.2017 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю також задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб SSANG YONG ACTYON, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; нежитлове приміщення інтернет-клубу та магазину АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Колегією постановлено рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року в частині визнання нежитлового приміщення інтернет-клубу та магазину фотоапаратів по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нежитлового приміщення інтернет-клубу та магазину фотоапаратів по АДРЕСА_2 їх спільною сумісною власністю відмовити. Рішення цього ж суду в частині визначення періоду проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу змінити, встановивши, що даний період становить з 01 січня 2004 р. по 01 квітня 2017 р. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання щодо розподілу судових витрат. В своїй заяві ОСОБА_2 посилалась на те, що судом апеляційної інстанції майнові вимоги задоволені частково, визнано спільною сумісною власністю наступне майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. вартість якої складає 495248,00 грн.; транспортний засіб SSANG YONG ACTION, 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 - вартість якого складає 201943,00 грн. Отже, майнових вимог було задоволено на загальну суму 697191,00 грн., що складає 18 % від заявлених майнових вимог (697191,00 грн. х 100% : 3873525,00 грн. = 18 %). Окрім майнових, позивачем було заявлено вимогу немайнового характеру, яку також задоволено частково. Сума судового збору за вимогу немайнового характеру на дату подання позову складає 704,40 грн. Також, ОСОБА_2 посилалась на те, що за подання апеляційної скарги нею був сплачений судовий збір у розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 13 215 грн. Крім того, її судові витрати складають витрати на правничу допомогу адвоката, розрахунок яких наведений у відзиві на позовну заяву (уточнену), і становлять 12 250 грн. Зазначала, що такі розрахунки ґрунтуються на умовах укладеного з адвокатом договору про надання правничої допомоги, актах прийому-передачі виконаних робіт, квитанціях про сплату їх вартості, відповідають обсягу виконаних робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), характеру та складністю справи. Позивач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, складають 12250,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1/7/18-К від 15 березня 2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2/7/18-К від 23 березня 2018 року, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.03.2018 року, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23.03.2018 року та договором про надання правничої допомоги № 07/18 від 12.03.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3/7/18-К від 10 жовтня 2018 року, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.10.2018 року (документи наявні в матеріалах справи).

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 також подала заяву про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання щодо розподілу судових витрат. В своїй заяві ОСОБА_4 посилалась на те, що судом апеляційної інстанції майнові вимоги позивача задоволені частково, визнано спільною сумісною власністю наступне майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. - вартістю 495248,00 грн.; транспортний засіб SSANG YONG ACTION, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - вартістю 201943,00 грн. Отже, майнових вимог було задоволено на загальну суму 697191,00 грн., що складає 18 % від заявлених майнових вимог (697191,00 грн. х 100% : 3873525,00 грн. = 18 %). Окрім майнових, позивачем було заявлено вимогу немайнового характеру, яку також задоволено частково.

Посилалась також на те, що судові витрати третьої особи складають витрати на правничу допомогу адвоката, розрахунок яких наведений у відзиві на позовну заяву (уточнену), і становлять 6500,00 грн. Такі розрахунки ґрунтуються на умовах укладеного з адвокатом договору про надання правничої допомоги, актах прийому-передачі виконаних робіт, квитанціях про сплату їх вартості, відповідають обсягу виконаних робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), характеру та складністю справи. Позивач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, складають 6500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1/1/19-Т від 08 лютого 2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2/1/19-Т від 11 лютого 2019 року, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 08.02.2019 року, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11.02.2019 року та договором про надання правничої допомоги № 01/19 від 08.02.2019 року (документи наявні в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст. 270 ЦПК України).

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, відповідно до підпункту «в» п. 4, ч. 1, ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає, зокрема, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не вирішувалося питання про розподіл судових витрат між учасниками справи, хоча докази про їх понесення та про їх розмір надавалися відповідачкою та третьою особою під час розгляду справи.

Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення стосовно розподілу судових витрат, понесених учасниками справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відповідно до ч.12 ст. 141 ЦПК України стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем були заявлені позовні вимоги не майнового характеру ( встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) та майнового характеру про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл. Загальна вартість спірного майна за позовом становить 3873525 грн.

За результатами розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, позовні вимоги як не майнового, так і майнового характеру були задоволені частково. При цьому вимоги майнового характеру були задоволені на загальну суму 697191 грн., що складає 18% від заявлених майнових вимог.

Таким чином судові втрати по сплаті судового збору за подачу позову слід розподілити наступним чином: на позивача прокласти обов`язок по сплаті 82%, а на відповідачку- 18% від суми, яка повинна була бути сплачена, виходячи з ціни позову.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. При цьому за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подачу позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень п.12 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018р. ( 1762грн.) граничний розмір судового збору за вимогами майнового характеру мав становити 8810грн., а за вимогою немайнового характеру- 704,80 грн., проте позивачем фактично було сплачено судовий збір у розмірі 10572грн.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає необхідним при розподілу судових витрат на сплату судового збору виходити з розміру 8810грн. за позовні вимоги майнового характеру та 704,80грн. за вимогою немайнового характеру, а не з фактично сплаченої позивачем суми при подачі позову.

Згідно п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням вимоги немайнового характеру витрати по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру слід розподілити між сторонами порівну по 352,40 грн. з кожного.

Витрати по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру слід покласти на позивача у розмірі 7224,20грн. (82%), а на відповідачку-1585,80грн.(18%).

Оскільки позивач сплатив судовий збір у повному обсязі, з відповідачки на його користь підлягає стягненню 1585,80грн.

При подачі апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2019 року, відповідачкою ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 13215грн. (а.с.222 т.2), що становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З урахуванням пропорційності задоволених вимог, відповідачці підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10836,30грн. (82%).

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням даного принципу з позивача на користь відповідачки в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід стягнути 8898,10грн.(10836,30грн.-1585,80грн.- 352,40 грн.= 8898,10грн.)

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги(ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.4 та 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.6 ст. 137 ЦПК України).

В матеріалах справи наявний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги як відповідачці, так і третій особі. Розмір понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу підтверджується договором про надання правничої допомоги № 07/18 від 12.03.2018р., актами прийому- передачі виконаних робіт(наданих послуг) від 15.03.2018р., від23.03.2018р., від10.10.2018р., квитанціями до прибуткового касового ордеру № 1/7/18-К від 15 березня 2018р. про сплату 3500грн., № 2/7/18-К від 23 березня 2018р. про сплату 6250грн., № 3/7/18-К від 10 жовтня 2018р. про сплату 2500грн., кількістю годин участі представника відповідачки у судових засіданнях згідно протоколів судового засідання у справі.

Розмір понесених третьою особою витрат на правничу допомогу підтверджується договором про надання правничої допомоги № 01/19 від 08.02.2019р., актами прийому- передачі виконаних робіт(наданих послуг) від 08.02.2019р., від 11.02.2019р., квитанціями до прибуткового касового ордеру № 1/1/19-Т від 08 лютого 2019р. про сплату 2000грн., № 2/1/19-Т від 11 лютого 2019р. про сплату 4500грн.

Виходячи з принципу пропорційності задоволених позовних вимог, відшкодуванню відповідачці за рахунок позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 10045 грн. (12250:100%х82%=10045 грн.), а третій особі- 5330грн.( 6500:100%х82%=5330грн.).

Таким чином, остаточно з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 18943,10грн. (8898,10грн.+ 10045 грн.= 18943,10грн.), а на користь третьої особи- 5330грн.

Посилання позивача в відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення на те, що ним також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 53360грн., які також підлягають розподілу між учасниками справи, а тому у задоволенні вимог відповідачки та третьої особи слід відмовити, не підлягають задоволенню, так як вони не підтверджені належними доказами. Надана до відзиву розписка про отримання гонорару у розмірі 2000дол. США адвокатом Бєловою ОСОБА_5 не є належним фінансовим документом. Крім того, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, позивач цей доказ не надавав та не заявляв про його наявність.

Керуючись ст. 270 , 141, 368, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 18943 грн.10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 5330 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року