Справа № 462/2028/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/144/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Львів

Справа № 462/2028/17

Провадження № 22-ц/811/144/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 червня 2017 року в складі судді Постигач О.Б.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Залізничний районний суд м.Львова від 30 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15247 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок сім) грн. 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» 1351 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає що рішення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Вказує, що у якості доказів позивач додав копію заяви позичальника на отримання кредитного ліміту, у той же час не надав оригіналу чи копії кредитного договору.

Окрім того, приймаючи рішення суд не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, оскільки позивачем не було надано виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення а натомість надано лише розрахунок.

Зазначає, що суд не врахував дотримання позивачем строків позовної давності. Так вважає що право вимоги у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло з моменту прострочення чергового платежу з березня 2014 року і з цього моменту минуло понад три роки до моменту звернення позивача до суду що має наслідком порушення позивачем строків позовної давності.

Просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити по суті позовних вимог.

АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на апеляційну скаргу, просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 16.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 16.04.2011 року в частині своєчасного повернення кредиту, утворилась заборгованість по кредитному договору б/н від 16 квітня 2011 року, яка станом на 31.03.2017 року, складає загальну суму - 18052,75 грн., яка включає: 484,89 грн. - заборгованість за кредитом; 12942,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3289,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 835,85 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору б/н від 16.04.2011 року в частині своєчасного повернення кредиту, оскільки відповідачем не проводились платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту та не сплачувались проценти за користування кредитними коштами в обсязі передбаченому кредитним договором, тому суд вважав правомірно заявленими ПАТ КБ Приватбанк» вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , як боржника, заборгованості по кредитному договору. Проте з урахуванням положень п. 3 ст. 551 Цивільного процесуального кодексу України суд вважав допустимим зменшити відповідачу суму пені до 484,89 грн., оскільки сума нарахованої пені за цей період значно перевищує розмір завданих позивачу збитків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки позичальник належним чином не виконала умови кредитного договору, тому утворилася заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення на користь кредитора.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 28 березня 2019 року по справі № 428/2873/17.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, та в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №591/8058/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 встановлено до 04.2016 року а позовну заяву подано 10.05.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Окрім того останній платіж в сумі 100 грн. ОСОБА_1 було здійснено 05.04.2014року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Заборгованість ОСОБА_1 підтверджується поданими доказами, зокрема розрахунком заборгованості та випискою за період з 01.03.2011 року по 24.03.2019 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 червня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий

Судді