ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4988/19 Справа № 201/4604/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як неповнолітніх позивачів, до Комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу Дніпропетровське обласне паталогоанатомічне бюро Дніпропетровської обласної ради та ОСОБА_4 про визнання дій, бездіяльності протиправними, висновку недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2016 року ОСОБА_1 в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , як неповнолітніх позивачів, звернувся до суду з позовом до КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради, КЗ Дніпропетровське обласне паталогоанатомічне бюро Дніпропетровської обласної ради та ОСОБА_4 про визнання дій, бездіяльності протиправними, висновку недійсним (а.с. 2-3 том 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст.257 ЦПК України (а.с. 108-109 том 2).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 114-117 том 2).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду скасуванню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , як неповнолітніх позивачів, без розгляду, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України та виходив з того, що належним чином повідомлений про слухання справи позивач /позивачі/ або його /їх/ представник (з належно оформленими повноваженнями) за вказаним позовом не з`явилися в судове засідання 30 серпня і 20 листопада 2018 року та 20 лютого 2019 року, заяви на адресу суду про слухання справи за їх відсутності не надали.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає вимогам норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України зазначає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення зали судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час без поважних на те причин або неповідомлення ним причин неявки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи на 30 серпня 2018 року, 20 листопада 2018 року та 20 лютого 2019 року, що підтверджується судовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 86, 99, 105 том 2), заяви на адресу суду про слухання справи за його відсутності не надав.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд забезпечив належну організацію судового розгляду справи та забезпечив позивачу право на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, проте, нехтуючи своїм правом та обов`язком належним чином виконувати надані права, позивач три рази поспіль не з`явився в судове засідання, заяви про розгляд справи без участі його участі суду не надав, що свідчить про відсутність у позивача належної зацікавленості у розгляді цивільної справи, нехтування обов`язком за викликом суду приймати участь в судовому засіданні та вказує на відсутність у позивача зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що не він був присутній у судових засіданнях з поважної причини - у зв`язку із своєї хворобою та хворобою дітей, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки надані до апеляційної скарги копії довідки про тимчасову непрацездатність та листків непрацездатності не свідчать про його хворобу саме у дати призначених судових засідань на 30 серпня 2018 року, 20 листопада 2018 року та 20 лютого 2019 року, а тому є належними доказами поважності причин неявки у судові засідання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду, ухвала постановлена із дотриманням вимог процесуального законодавства, тому підлягає, як законна та обґрунтована залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, що не позбавляє позивача права звернутися з такими позовними вимогами повторно.

Керуючись ст. ст. 259, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: