Справа № 308/629/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/629/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2018 року, повний текст якого складено 20 грудня 2018 року, головуючий суддя Данко В.Й., -

встановив:

ОСОБА_2 23.01.2017 звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А . мотивуючи наступним.

20.03.2008 позивач уклав із ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредитний договір № 27/8-08 за яким отримав у кредит 61000,00 євро. 17.12.2012 право вимоги за кредитним договором було відступлене на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

01.08.2016 ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Київського МНО Чуловського В.А. по виконавчий напис, який цього дня був вчинений нотаріусом за реєстровим № 15049. Виконавчим написом запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 20.03.2008 № 27/8-08, де 34833,16 євро боргу за кредитом (еквівалент 974993,84 грн) і 19054,00 євро боргу за відсотками (еквівалент 533328,95 грн).

Виконавчий напис не відповідає вимогам закону, зокрема, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главі 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172.

Вимоги кредитора не є безспірними, оскільки боржник повернув 55463,17 євро із суми кредиту, що підтверджується квитанціями про сплату коштів, тож заборгованість за кредитом не може становити 34833,16 євро. Позивач не погоджується з розміром нарахованих відсотків, жодного розрахунку нарахованих відсотків кредитор не подав нотаріусу, тому неможливо визначити, яка відсоткова ставка застосована відповідачем після закінчення строку дії договору. Кредитор нарахував до стягнення відсотки за межами строку дії кредитного договору, при тому, що сторони не встановлювали відсоткової ставки для такого нарахування, тому такі відсотки могли бути нараховані лише на рівні облікової ставки НБУ.

Нотаріусу не були надані документи, необхідні для вчинення виконавчого напису, зокрема, не була надана засвідчена виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, як це вимагається пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172. Не були надані також оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості. Нотаріус не встановив, чи відповідають нараховані суми заборгованості умовам кредитного договору, водночас правом витребувати відповідні документи не скористався.

З дня виникнення у банку права на будь-яку вимогу щодо боргу минуло понад три роки, що виключало можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом (ст. 88 ч. 2 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1. Порядку). Так, кінцевий термін повернення кредиту за договором визначений 19.03.2013, тоді як виконавчий напис був вчинений 01.08.2016.

Крім того, у виконавчому напису зазначено, що заборгованість стягується за період з 26.09.2013 по 26.05.2016, але насправді заборгованість виникла не в цей період, а до 19.03.2013.

Всупереч вимогам законодавства у виконавчому написі не зазначені розмір плати за вчинення виконавчого напису.

Були порушені вимоги п. 2.3. Порядку щодо вчинення виконавчого напису після спливу 30 днів з дня надіслання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушень. У вимозі про усунення порушень заборгованість була вказана в доларах США, тоді як за кредитним договором валютою зобов`язання було визначено євро.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2014 у справі № 308/12552/13-ц вже стягнуті суми, щодо яких був вчинений виконавчий напис. Тому вчинення виконавчого напису суперечить вимогам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Зокрема, щодо відсотків виконавчий напис вчинений на суму 19054,00 євро, а рішенням суду стягнуто 10791,12 євро. Це також вказує на небезспірність боргу.

Виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі, однак, станом на 20.03.2008 законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Тому на момент вчинення виконавчого напису на кредитному договорі кредитору і нотаріусу було відомо про відсутність правових підстав для цього. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності боргу та позбавив боржника можливості з`ясувати суму заборгованості. Подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не підтверджують безспірність боргу. Передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису не було. За таких обставин, нотаріусу слід було відмовити у вчиненні нотаріальної дії. За позовом щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання вимог законодавства при її вчиненні нотаріус є відповідачем.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_2 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., вчинений 01.08.2016, зареєстрований у реєстрі за № 15049, оформлений на бланку НВХ № 037905, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитом - 34833,16 євро боргу за кредитом, що за курсом НБУ станом на 26.05.2016 становить 974993,84 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 19054,00 євро - 533328,95 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2018 у позові відмовлено. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, з наявності в нотаріуса належних підстав для вчинення виконавчого напису, зокрема, в межах установленої кредитним договором десятирічної позовної давності, та відповідності його вимогам закону.

Позивач ОСОБА_2 порушує в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову, вважає рішення ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляції посилається загалом та ті самі доводи, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає наступне.

Суд не розглянув усі підстави, з яких ставилося питання про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і не звернув уваги на те, що строк повернення кредиту відповідно до п. 3.3. кредитного договору настав на 60-й день від дня прострочення сплати відсотків, який припадає на 29.09.2012. Право вимоги у кредитора виникало й раніше, оскільки заборгованість мала місце і у 2008 році. Тому новий кредитор протиправно нараховував відсотки за користування кредитом з 17.12.2012, а з 26.03.2013 - пеню.

Міркування про збільшення договором тривалості позовної давності для вчинення виконавчого напису необґрунтовані, оскільки інший, окрім трирічного, строк для вчинення виконавчого напису, має бути встановлений саме законом. Цей строк для вчинення виконавчого напису преклюзивний.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що:

саме по собі надіслання боржнику вимоги про усунення порушень не є обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак, у даному випадку така вимога надсилалася;

беручи до уваги збільшення кредитним договором позовної давності до 10-ти років, виконавчий напис правомірно був вчинений у межах цього строку;

кошти, на сплату яких посилається позивач, зараховувалися передусім на погашення відсотків, тому його міркування щодо розміру боргу необґрунтовані і, крім того, він цього розміру не спростував;

нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє не безспірність вимог, а наявність необхідних для вчинення виконавчого напису документів, оскільки ж спір щодо сплати заборгованості відсутній, то немає й підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;

щодо нарахування відсотків за межами строку договору, то пунктом 6.5. кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 15,5% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому сторонами погоджено відсоткову ставку поза межами строку дії договору;

ухвалення раніше судом рішення щодо майнового поручителя за відповідним боргом не позбавляє кредитора права звернутися в позасудовому порядку з вимогою про стягнення боргу із самого позичальника, спосіб захисту свого права кредитор обирає самостійно;

скасування відповідної постанови КМ України не має значення в спорі, оскільки виконавчий напис був вчинений під час дії нормативного акту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача ОСОБА_2 адвоката Марамигіна П.В., який апеляцію підтримав, відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» адвоката Дорош І.І., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 204, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов - достроково, з боржника; правомірність правочину презюмується. Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «Промінвестбанк», у подальшому - Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк») за договором про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08 надало ОСОБА_2 кредит у сумі 61000,00 євро зі сплатою 11,5% річних, строком по 19.03.2013 і щомісячною сплатою за кредитом відповідно до погодженого сторонами графіку (відсотки нараховуються 26-го числа поточного місяця за період з 26-го числа попереднього місяця і по 25-е число поточного місяця та сплачуються до останнього робочого дня поточного місяця) починаючи з березня 2008 року (п.п. 2.1.-2.4., 3.3., інші положення договору, додаток № 1 до договору) (а.с. 159-169 т. 1). Умови договору передбачали також, що:

у разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом відповідно до п. 3.3. договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним (п. 2.3.);

у випадку порушення позичальником строку погашення кредиту (п. 2.4. договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 15,5% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, порядок нарахування та сплати процентів визначається п.п. 3.2., 3.3. договору (п.п. 3.4., 6.5.);

банк має право підняти відсоткову ставку за користування кредитом … при невиконанні позичальником умов п.п. 2.4., 3.3., 5.2.1., 5.2.2. договору…, ставка піднімається на 4% річних… (п.п. 5.3.7., 6.8.);

банк має право вимагати від позичальника незалежно від настання строку погашення кредиту сплати в повному обсязі заборгованості за кредитом, процентами, неустойки та збитків, якщо позичальник не виконав у строк свої обов`язки по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість на такою вимогою банку (п.п. 5.2.8., 5.3.2.);

у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання … він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу (п. 5.2.9.);

проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірах та у строки, передбачені договором; при сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються (п. 1.5.);

строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років (п. 6.9.).

17.12.2012 ПАТ «Промінвестбанк» (Первісний кредитор) уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» (Новим кредитором) договір про відступлення прав вимоги, за яким відступило Новому кредитору право вимоги від ОСОБА_2 боргу за договором про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08 (Преамбула, п.п. 2.1., 2.2., 2.5., а.с. 183-189 т. 1). Тож ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 190 т. 1) у порядку, передбаченому ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст.ст. 202, 204, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 516 ч. 1, ст. 517 ч. 1 ЦК України, стало Новим кредитором за цим договором, відповідно до закону та договору набуло усіх прав Первісного кредитора в тому обсязі, які існували на момент переходу цих прав і який був узгоджений сторонами.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2014 у справі № 308/12552/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором та за зустрічними позовами: ОСОБА_6 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_7 до ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_8 і ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання іпотечних договорів недійсними та зобов`язання вчинити дії первісний позов було задоволено частково, у зустрічних позовах - відмовлено (а.с. 76-84 т. 1). Рішенням суду було встановлено, що станом на 14.11.2014 заборгованість ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08 складає 81193,15 євро (еквівалент 1558722,30 грн), де борг за кредитом - 34833,16 євро, борг за відсотками - 10791,12 євро, пеня - 35568,87 євро, у рахунок погашення цього боргу було звернено стягнення на предмети іпотеки - належні іпотекодавцям квартири: ОСОБА_6 - за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 - за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_8 - за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.02.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2014 змінено, в частині погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08, яка станом на 14.11.2014 становила 81193,15 євро, шляхом звернення стягнення на належну ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 відмовлено, а також відстрочено виконання рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмети іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 85-89 т. 1).

23.06.2016 кредитор надіслав позичальнику ОСОБА_2 вимогу від 22.06.2016 про усунення порушень, якою зафіксував борг за кредитним договором станом на 26.05.2016 у сумі 152349,06 євро (еквівалент за курсом НБУ станом на цю дату 4264310,07 грн), де борг за кредитом - 34833,16 євро, борг за відсотками - 19054,00 євро, пеня - 98461,90 євро, вимагав його сплати та попередив про можливість звернення по захист своїх прав до суду або до нотаріуса (а.с. 179-180 т. 1). Доказів отримання цієї вимоги адресатом у справі немає.

01.08.2016 ТОВ «Кредитні ініціативи» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. заяву про вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08 за період з 26.09.2013 по 26.05.2016, яка складається із заборгованості за кредитом - 34833,16 євро, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19054,00 євро, що за курсом НБУ станом на 26.05.2016 становить 1508322,79 грн, та суми плати за вчинення виконавчого напису (а.с. 107-108 т. 1).

На підтвердження вищевказаного боргу стягувач надав нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитом (а.с. 171-172 т. 1), у якому за період з 20.03.2008 по 17.12.2012 рух коштів не відображений взагалі, наявність коштів зафіксована з 17.12.2012 і на цю дату зафіксований вже наявний борг у сумі 31273,20 євро (еквівалент 875349,16 грн), з яких борг за кредитом - 30766,68 євро, борг за відсотками - 506,52 євро, при цьому, в розрахунку не фіксуються жодні платежі від позичальника на погашення заборгованості за кредитним договором. Відсоткова ставка за користування кредитом в розрахунку зазначена одночасно як 11,50% річних і як 15,50% річних, а графи щодо визначення належних до сплати відсотків (графа 11) та заборгованості за ними (графа 13) не містять даних про те, як саме, за якою відсотковою ставкою нараховані відсотки за відповідний період, не розмежовують нарахування відсотків за відповідними ставками та сумами у відповідних періодах нарахування. Надана нотаріусу виписка за рахунком (а.с. 173-178 т. 1) відображає лише інформацію про наявність заборгованості, її облік на певний час і не містить даних власне про рух коштів за вказаний стягувачем період.

З розрахунку боргу випливає, що попри подання заяви про вчинення виконавчого напису за період з 26.09.2013 по 26.05.2016, розрахунок боргу в сумі 53887,16 євро (34833,16 євро + 19054,00 євро) виконаний за весь період заборгованості починаючи з 20.03.2008. Таким чином, всупереч змісту заяви борг пред`явлений до стягнення не за період з 26.09.2013 по 26.05.2016, а за період з 20.03.2008 по 26.05.2016.

Нотаріусу були надані також договір про іпотечний кредит від 20.03.2008 № 27/8-08 (а.с. 159-169 т. 1), вимога від 22.06.2016 про усунення порушень з доказами направлення її позичальнику (а.с. 179-182 т. 1), договір про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 (а.с. 183-189 т. 1) та ідентифікуючі й реєстраційні документи щодо позичальника та стягувача. Інші документи для вчинення виконавчого напису нотаріусу не подавалися.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач на виконання ухвали суду про витребування доказів надав розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 26.05.2016 (а.с. 200-201 т. 1). У цьому розрахунку відсоткова ставка за користування кредитом в розрахунку зазначена так: «відсоткова ставка за користування кредитом 11,50»; «відсоткова ставка за користування кредитом 15,50»; «відсоткова ставка за порушення зобов`язань 15,50». Тобто, відображені одночасно дві відсоткові ставки за користування кредитом за весь розрахунковий період, а відсоткова ставка у 15,50% відображена одночасно як відсоткова ставка за користування кредитом і як відсоткова ставка за порушення зобов`язань, при цьому, графи щодо визначення належних до сплати відсотків (графа 11) та заборгованості за ними (графа 13) так само як і в першому розрахунку не розмежовують нарахування відсотків відповідним чином. Розрахунком також зафіксовано сплату позичальником 29.11.2012 у рахунок боргу 5000,00 євро, які були зараховані на погашення боргу за сумою кредиту (4437,58 євро) і боргу за відсотками (562,42 євро). Після цієї останньої за часом сплати надходження платежів від позичальника на погашення заборгованості за кредитним договором не зафіксоване.

Колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та розгорнутий розрахунок, що був наданий суду першої інстанції, відрізняються між собою за той самий період у частині зазначення та кваліфікації відсоткової ставки, за якою розраховувалася заборгованість за відсотками.

Беручи до уваги умови п.п. 2.3., 3.3., 5.2.8., 5.3.2. кредитного договору у взаємозв`язку з даними, зафіксованими в розрахунках боргу, слід констатувати, що порушення позичальником строків внесення коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором мали місце і до 29.11.2012, а після цієї останньої дати фактичного здійснення платежу позичальник не здійснював платежів зовсім, тому за умовами договору строк виконання зобов`язання змінився. Строк виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав, на 60-й календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений договором строк (26.12.2012 + 60 календарних днів), однак, оскільки 24 лютого 2013 року припало на неділю, то днем повного дострокового виконання позичальником зобов`язання є наступний робочий день - 25 лютого 2013 року. В цей день сплив визначений договором строк кредитування (з урахуванням зміни строку), у кредитора виникло право дострокової вимоги всього боргу за договором, рівно як у боржника виник обов`язок на вимогу кредитора повернути все заборговане за договором.

Після зміни строку виконання зобов`язання кредитор не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором, як це вбачається з розрахунків боргу. Зазначене випливає з вищенаведених норм закону, положень кредитного договору та відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору; на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі; рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наведені вище обставини (дійсний строк розрахунку боргу, умови договору щодо зміни строку зобов`язання, відсотків, відсутність платежів з боку позичальника після відступлення прав вимоги новому кредитору) із очевидністю випливали зі змісту наданих нотаріусу кредитором документів.

Посилання відповідача на те, що сторонами було погоджено відсоткову ставку поза межами строку дії договору, а тому проценти в розмірі 15,5% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України були правомірно пред`явлені до стягнення шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом необґрунтовані, оскільки не відповідають закону, умовам договору та дійсним обставинам.

За приписами ст. 536, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ч. 1 ЦК України та за умовами кредитного договору, відсотки (проценти) є платою за кредит, випливають з правової природи кредитного договору та є його істотною умовою. Натомість проценти річних від простроченої суми, обов`язок сплати яких боржником на вимогу кредитора передбачений частиною 2 статті 625 і частиною 1 статті 1050 ЦК України, мають іншу правову природу, позаяк є не платою за кредит, а самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Застосування в обох випадках одного і того ж терміну «проценти» не усуває різної правової природи плати за кредит та цивільно-правової відповідальності.

Як випливає з умов договору в сукупності, процентна ставка в розмірі 15,5% річних (проценти за неправомірне користування кредитом) є підвищеною на 4 пункти внаслідок порушення зобов`язань позичальником базовою ставкою за кредитом (11,5% річних) і застосовується лише в межах строку дії договору. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. Вказівка при цьому на ст. 625 ч. 2 ЦК України правової природи вказаної підвищеної процентної ставки за кредитом та відповідних умов договору не змінює, ототожнення плати за кредит із санкцією за порушення грошового зобов`язання безпідставне. Нарахування процентів поза межами дії договору сторони в договорі не передбачили, таку процентну ставку - не встановили, а проценти річних від простроченої суми як санкція за порушення грошового зобов`язання не можуть розглядатися як проценти за користування кредитом, зокрема, поза межами строку дії договору, що визначені сторонами договору.

Розрахунки заборгованості відображають процентну ставку (ставки) як встановлені саме за користування кредитом (без порушення зобов`язань чи з таким порушенням), а не як проценти, визначені відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України в якості санкції за порушення грошового зобов`язання із наведенням розрахунку таких санкцій. Водночас кредитор за наявності для того підстав не позбавленим права ставити й питання про стягнення коштів у порядку ст. 625 ч. 2 ЦК України, однак, у такому разі повинен пред`явити саме таку вимогу, навести відповідні підстави, розрахунок тощо, втім, перед нотаріусом така вимога не ставилася, розрахунок щодо неї не подавався.

Відповідно до норм законодавства в редакції, що була чинною на час укладання кредитного договору, з якого виник спір, передбачалася можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 № 20/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 03.03.2004 за № 283/8882)).

Закон України «Про нотаріат» у ст. 88 передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 і станом на день виникнення спірних правовідносин передбачав стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для чого нотаріусу подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 пп. «а», «б»).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є договір від 20.03.2008 № 27/8-08, не передбачав такого способу захисту майнових прав кредитора і сам цей договір.

Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені Постановою КМ України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»).

Станом на 01.08.2016 (день звернення кредитора по вчинення нотаріусом виконавчого напису) чинним був Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), який у Главі 16 Розділу ІІ у сукупності з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачав, що:

для стягнення грошових сум нотаріуси за заявою стягувача вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (п.п. 1.1., 1.2. § 1);

для вчинення виконавчого напису… нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо; у разі необхідності нотаріус вправі витребувати додаткову інформацію та документи (п.п. 2.1., 2.2. § 2);

нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (п. 3.1. § 3);

безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів (п. 3.2. § 3);

якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п. 3.3., 3.4. § 3);

при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.5. § 3);

виконавчий напис має містити: строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника (§ 4);

вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 ЦК України (п. 6.3 § 6).

Вимоги Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, щодо умов вчинення нотаріусом виконавчого напису та його змісту відповідають приписам ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Попри викладені вище обставини та наведені вимоги законодавства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., пославшись на вказані акти законодавства, вчинив 01.08.2016 за реєстровим № 15049 виконавчий напис, яким запропонував стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла по договору про іпотечний кредит № 27/8-08 від 20.03.2008, право вимоги за яким було відступлене ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012, де боржником є ОСОБА_2 , за період з 26.09.2013 по 26.05.2016 в сумі 1508322,79 грн, з яких заборгованість за кредитом - 34833,16 євро, що по курсу НБУ станом на 26.05.2016 становить 974993,84 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 19054,00 євро, що по курсу НБУ станом на 26.05.2016 становить 533328,95 грн, та суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с. 156 т. 1).

На підставі виконавчого напису постановою держвиконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 14.09.2016 відкрито виконавче провадження № 52201183, у подальшому звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, вчиняються інші виконавчі дії (а.с. 30-34 т. 1).

Таким чином, виконавчий напис був вчинений без урахування зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором, без виконання вимог щодо врахування положень ст. 1050 ЦК України, із вказівкою на період заборгованості, який не відповідає дійсному періоду розрахунку боргу, виконавчим написом запропоновано стягнути борг за відсотками, які належним чином не визначені за відповідною ставкою (ставками) і підстав для нарахування яких після припинення строку кредитування не було, напис вчинено без обов`язкової вказівки на суму плати, здійсненої стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Неврахування зміни строку виконання зобов`язання вже само по собі виключало наявність законних підстав для вчинення виконавчого напису, виключало законність і обґрунтованість розрахунку боргу. За таких обставин, документи, що були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та належно встановлювали прострочення виконання зобов`язання.

У подальшому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Закон України «Про нотаріат» і Порядок, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, передбачають загальний трирічний строк (якщо для відповідних вимог не встановлений законом інший строк давності) для звернення по вчинення виконавчого напису і для вчинення цього напису, при цьому, початок перебігу строку пов`язується з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Враховуючи, що йдеться про захист цивільного права нотаріусом в порядку, передбаченому законом, врегульовані вищевказаними Законом і Порядком правила щодо строку давності для захисту цього права аналогічні тим, що передбачені ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч. 1 ЦК України. У розумінні закону строк, у межах якого особа може звернутися до нотаріуса по захист свого цивільного права, є відповідним строком давності з правовими наслідками, які з цього випливають, в тому числі, з урахуванням положень ст. 259 ч. 1 ЦК України.

Виходячи з наведеного, нотаріус з огляду на надані йому стягувачем документи не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого банк просив вчинити виконавчий напис, безспірними. Така безспірність не була підтверджена належними документами відповідно до законодавства, натомість надані документи вочевидь вказували на необхідність додаткового з`ясування підстав для нарахування боргу, його розміру та обставин щодо строку виконання основного зобов`язання. Нотаріус, маючи відповідне право, не діяв у передбачений законодавством спосіб для з`ясування відповідних обставин, хоча перед вчиненням виконавчого напису зобов`язаний був перевірити наявність підстав для цього, зокрема, з`ясувати, чи є умови для такої дії. Тож нотаріус не мав належних підстав для вчинення виконавчого напису безвідносно до міркувань, які пов`язуються зі строком, що сплив з моменту виникнення у кредитора права відповідної вимоги. Нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 ч. 1 Закону України «Про нотаріат»).

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, тоді як сторона позивача обґрунтовано вказувала на те, що вимога стягувача не була безспірною, не ґрунтувалася на належних документах і для вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачених законом і договором умов не було. Доводи позивача відповідачем не були спростовані. Рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити визнавши виконавчий напис нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 коштів таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2018 року скасувати, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити, виконавчий напис, вчинений 1 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 15049 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» () заборгованості, що виникла по договору про іпотечний кредит № 27/8-08 від 20.03.2008, право вимоги за яким було відступлене ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012, де боржником є ОСОБА_2 , за період з 26 вересня 2013 року по 26 травня 2016 року в сумі 1508322,79 грн (один мільйон п`ятсот вісім тисяч триста двадцять дві гривні 79 коп.), з яких заборгованість за кредитом - 34833,16 євро, що по курсу НБУ станом на 26.05.2016 становить 974993,84 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 19054,00 євро, що по курсу НБУ станом на 26.05.2016 становить 533328,95 грн, та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 960,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 23 травня 2019 року.

Судді