Ухвала

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/20430/18

провадження № 61-17406ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області 14 серпня 2018 року ним були подані документи, передбачені пунктом 19 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 246. Згідно абзацу 12 цього пункту, особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, може подавати додаткові документи стосовно досвіду роботи. ОСОБА_1 подав також копії відповідних аркушів військового квитка, довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції та лист з Міністерства оборони України, надісланий у відповідь на запит на інформацію.

16 серпня 2018 року на адресу позивача надійшов лист за підписом голови конкурсної комісії Інспекції, в якому повідомлялось про необхідність внесення змін до пункту 18 та пункту 31 особової картки форми П2-ДС. Того ж дня, позивач надіслав на електронну адресу заяву, в якій вказав, що подібні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. У відповідь отримав лист, в якому зазначалося, що відповідно до умов проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Інспекції ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби категорій «Б» та «В» або досвіду служби в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років.

Вказує, що така відмова суперечить чинному законодавству. З 24 квітня 2015 року до 29 липня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу, під час якої у періоди з 14 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року та з 03 квітня 2016 року по 29 липня 2016 року брав участь в антитерористичній операції в особливий період. З урахуванням викладеного, стаж його державної служби становить понад 27 місяців, що в перерахунку на роки становить не менше двох років. Відтак досвід роботи позивача на посадах державної служби обчислений згідно чинного законодавства, відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 20 Закону України «Про державну службу», на основі якого і могли бути розроблені зазначені у листі від 16 серпня 2018 року умови проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Вказані обставини було встановлено господарським судом Тернопільської області на підставі відповідних роз`яснень Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях, оскільки згідно пункту 2 Наказу від 13 липня 2018 року № 121-к «Про призначення ОСОБА_1 » стаж державної служби позивача станом на 01 серпня 2018 року становить 2 роки 4 місяці 8 днів. Також це підтверджується листом від 05 жовтня 2018 року з Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації, надісланим позивачу електронною поштою у відповідь на запит на інформацію, у якому йдеться про те, що 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 брав участь у конкурсі на зайняття посади державної служби категорії «Б».

За вказаних вище обставини, позивач вважає, що діями службових осіб Інспекції йому спричинена моральна шкода в розмірі 100 гривень, які просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 . просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем у 100 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що станом на момент подання касаційної скарги учасників бойових дій в Україні налічується близько 370 000 осіб, тому справа становить значний суспільний інтерес та підлягає перегляду судом касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що становлять виняткове значення для учасника справи та, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик