Номер провадження 2/754/2053/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участю секретарів судового засідання - Малинки А.Ю., Гайворонського В.М.,

представника позивача - Вижги В.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк») із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 (далі - відповідач) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 29.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу «Тарифів Банку». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.52 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на йог рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-cайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком). Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг». Тобто Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 7 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в «ПриватБанку», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2018 року має заборгованість, яка відповідно до уточненої позовної заяви від 21.12.2018 року становить 687795,69 грн., яка складається з наступного: 20147,00 грн. - заборгованість за кредитом; 661798,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», яка складала 28326,41 грн., з яких: (20147,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5604,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користуванням кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1325,07 грн. - штраф (процентна складова), різниця становить: 661294,35 грн. Таким чином, заборгованість до стягнення за період - з 31.03.2018 року по 30.06.2018 року становить - 89202,77 грн., яка складається з наступного: 89202,77 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.03.2018 року по 30.06.2018 року.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою судді від 28.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Інші процесуальні дії по справі не проводились.

11.03.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив, де останній вказує про те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 29.03.2013 року у вигляді процентів у сумі 117000,00 грн. На вимогу суду надати детальний розрахунок заборгованості, а саме за який період було нараховано відсотки у розмірі заявлених позовних вимог з зазначенням чи прострочена заборгованість тощо, позивачем надано уточнену позовну заяву. Згідно уточненої позовної заяви до стягнення вимагається заборгованість по процентах 89202,77 грн. за період з 31.03.2018 року по 30.06.2018 року. Із заявленими вимогами не погоджується виходячи з наступного. За доданим розрахунком, заборгованість за наданим кредитом (тілом) станом на 30.04.2014 року становила 9837,67 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на користь позивача з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за даним кредитом разом з процентами та штрафними санкціями у розмірі 28326,41 грн. згідно рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський Союз» від 19.05.2014 року. Згідно практики Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договором неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 України. Таким чином, стягнення відсотків Банком, безпідставно нарахованих після строку кредитування та рішення про стягнення заборгованості, є неправомірним. Разом з тим, слід заявити про застосування позовної давності до заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки строк стягнення заборгованості становить три роки.

Представником позивача у свою чергу 18.04.2019 року подано до суду відповідь на відзив, де останній вказує про те, що станом на 30.06.2018 року поточна заборгованість за кредитом складає 687795,69 грн. Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитом задоволено суму у розмірі 28326,41 грн. Оскільки погашення заборгованості за рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровська від 19.05.2014 року відповідачем не проводилося і рішення не виконано досі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та суму заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 12.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 02.08.2018 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Представник позивача - Вижга В.В. судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також просив врахувати заяву про застосування строків позовної давності.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні надано додаткові письмові пояснення з приводу поданої позивачем позовної заяви, де останній вказує про те, що на підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості, позивачем АТ КБ «Приватбанк» було надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві ОСОБА_1 містяться лише його анкетні дані та його контактну інформацію. Заява не містить даних про те, яку саме картку було видано банком відповідачу, її вид, строк дії та умови кредитування. Банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту. Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 отримав та ознайомився під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Позивачем не доведено факт укладання з відповідачем 29.03.2013 року договору про надання банківських послуг, у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність виписки або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано відповідачем. Розрахунок заборгованості, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру заборгованості, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. В наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок. Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Привалах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 29.03.2016 року представник позивача не надав жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні необхідно відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, ретельно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд становлює наявність бао відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і за-перечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і запере-чення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами. відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України є докази. які містять інфор-мацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 КПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ч.1 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 29.03.2013 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с.7, - зворот) .

В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. Вищевказана заява підписана позичальником та представником банку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач також долучив до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, а також копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Дослідженням наданої до суду позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» встановлено, що даний документ не містить в собі даних про те, який вид кредитної картки був виданий ОСОБА_1 , строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено суму кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки за користування ним, черговість та порядок здійснення платежів в рахунок погашення отриманих коштів, відповідальність сторін тощо.

Таким чином, з доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою саме «Універсальна».

Пам`ятку клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, позивачем до позову не надано.

Надана суду копія витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contracт», «Універсальна Gold», умови обслуговування за якими відрізняються), не містить відомостей, що засвідчували б узгодження позивачем та відповідачем надання останньому банківських послуг за тарифами обслуговування конкретної з зазначених видів карт «Універсальна».

Крім того, на підтвердження позовних вимог та розрахунків заборгованості позивачем надано 4 види Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять жодного посилання на те, з якими саме Тарифами ознайомився і прийняв відповідач при підписанні заяви-анкети, що унеможливлює встановити визначення правильності розрахунків щодо процентів.

Умови та Правила надання банківських послуг в «ПриватБанку» та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основоположний принцип судочинства.

В судовому засіданні для підтвердження обставин видачі кредитних коштів відповідачу представник позивача не надав будь-яких доказів.

За вказаних обставин суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про те, що позивач не довів факту укладення з відповідачем кредитного договору, на умовах вказаних ним у позовній заяві та видачі кредитних коштів.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки ані в позовній заяві, ані в документах, що долучені до неї, не міститься відомостей щодо укладення між сторонами кредитного договору, способу виконання позивачем умов кредитного договору з надання кредиту у розмірі та в спосіб, визначений Умовами та Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовому боці картки, включно

Відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг, по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в банк, згідно з діючими тарифами. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування карти, передбачених договором.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 29.03.2013 року, отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня 12.2016 року, долучаючи при цьому до справи відповідну довідку від 04.04.2019 року.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 звертався до Банку і отримав нову платіжну картку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися пропорушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з у рахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №161/20278/14-ц).

Згідно з рішенням Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 19.05.2014, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість, яка в загальному розмірі становить 28326,41 грн. (а.с.5).

З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.03.2013 року, вбачається, що останній платіж було здійснено 10.04.2013 року у розмірі 1700,00 грн., у зв`язку з чим представник відповідача просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

В суд АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише в серпні 2018 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, що на підставі ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 253, 256, 257, 261, 264, 266, 267, 526, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 76-81, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 13.05.2019 року.

Суддя: