Провадження № 2-з/638/285/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи УСБУ в Харківській області, ГУ НП в Харківській області про стягнення суми в порядку розгляду заяви про забезпечення позову та забезпечення доказів,-

встановив:

Позивач звернувся з вказаним позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова.

20.05.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити операторам інтернет послуг ПАТ «Київстар», ТОВ «Воля кабель» ТОВ «Макснет», групі компаній під торговою маркою «Тріолан» надання телекомунікаційних послуг мешканцям квратир 125, 126. Зобов`язати АК «Харківобленерго» знеструмити квартиру 125, КП «Жилкомсервіс» опечатати її до появи законного власника, а ГУ НП в Харківській області та УСБУ в Харківській області заборонити використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації в його будинку та сусідніх будинків 195г, АДРЕСА_1 а по вул. Клочківській, вилучити їх із квартири.

З метою підтвердження зазначених обставин, просить витребувати:

- із ГУ НП в Харківській області та УСБУ в Харківській області витребувати відомості про використання для задач оперативно-розшукової діяльності квартир 125, АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 ;

- з Харківської обласної психіатричної лікарні №3, Харківського обласного наркологічного диспансеру витребувати відомості про проходження раніше лікування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , особами, в квартирах яких зазначені засоби експлуатувались;

- оглянути квартири 125 та 126 його будинку, квартири для задач оперативно-розшукової діяльності;

- з ПАТ «Київстар», ТОВ «Воля кабель» ТОВ «Макснет», групі компаній під торговою маркою «Тріолан» відомості про сбої на лініях інтернет доступу, приховування айпі та мак адресів квартир 125, АДРЕСА_2 будинку АДРЕСА_4 будинків АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , НОМЕР_1 .

Вивчивши клопотання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивач просить вжити заходи щодо ПАТ «Київстар» та інших операторів, які надають інтернет посулги, але не обґрунтовує своїх вимог та не надає доказів на необхідність застосування таких заходів, також позивачем не обґрунтовано зобов`язання АК «Харківобленерго» знеструмити квартиру 125, а КП «Жилкомсервіс» опечатати цю квартиру, заборони ГУ НП в Харківській області та УСБУ вчиняти певні дії.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Суд також зазначає, що заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд, враховуючи та аналізуючи вищезазначені норми законодавства, підзаконних актів, роз`яснень та діючої судової практики, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вимоги щодо забезпечення позовних вимог не можуть бути у формі викладеній в заяві позивача. Крім того суд звертає увагу і на клопотання про забезпечення доказів у справі.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач не зазначає, що у зв`язку з цим, з метою доведення позиції відповідача по справі, виникла нагальна потреба у витребуванні вказаних доказів, що саме по собі не може бути предметом розгляду заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч.1 ст.84 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням витребує такі докази. Натомість позивач не довів і навіть не вказав, які саме докази необхідно забезпечити.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 84, 149- 153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.