Справа № 462/4360/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 жовтня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у спрощеному позовному проваджені цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 13 червня 2014 року в розмірі 28280,73 грн., з яких: 6293,96 грн. заборгованість за кредитом, 5762,11 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 13149,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1251,94 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Також просить стягнути 1921 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 6293,96 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов`язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу. Відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, суму кредиту не повертає. В зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Суд ухвалив розглядати справу без участі представника позивача, яка у судове засідання не з`явилася, проте у прохальній частині позову зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка відзиву суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання повісткою на 27.08.2019 року та на 03.10.2019 року, які направлялися рекомендованим листом, які були повернуті поштовим відділенням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач не бажає їх отримувати, а представник позивача не заперечує відносно такого розгляду.

29 липня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Згідно із частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 2 статті 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви та генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в яких зазначено, що вони разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг /а.с.9/.

13 червня 2014 року між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (наділі Генеральна угода). /а.с.10/. Зі змісту Генеральної угоди вбачається, що така укладена з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним кредитним договором від 15 лютого 2008 року.

Підпунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику терміновий кредит у розмірі 6293,96 грн. строком на 24 місяці /з 13 червня 2014 року по 30 червня 2016 року/ шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі у розмірі 6293,96 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку по кредиту у вказані у заяві, Умовах і Правилах строки. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 червня 2016 року.

Згідно із підпунктом 2.2. Генеральної угоди у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій генеральній угоді, Умовах та Правилах більше ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується з 32 дня з моменту виникнення порушень. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1251,94 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справами.

Як убачається з розрахунку суми боргу /а.с.7-8/ відповідач взятих на себе зобов`язань перед позивачем належним чином не виконує, в зв`язку із чим станом на 17 червня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 26457,84 грн., а саме: 6293,96 грн. заборгованість за кредитом, 5762,11 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 13149,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1251,94 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок, знаходить його підставним в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та штрафом.

Враховуючи наведене, суд вважає, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то сума заборгованості за кредитом, процентами та штрафом підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо стягнення 13149,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, то суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Зі змісту заяви позичальника від 15 лютого 2008 року та Генеральної угоди від 13 червня 2014 року , які містять підпис відповідача Давида З ОСОБА_2 , убачається, що між сторонами були узгоджені наступні складові повної вартості кредиту, а саме: тіло кредиту в розмірі 6293,96 грн.; проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць та штраф у розмірі 1251 грн. 94 коп., що нараховується у випадку настання порушення умов кредиту.

Позивачем не надано інших документів, які б містили підпис відповідача, в яких би були зазначені інші дані про умови кредитування, зокрема, розмір комісії, пені.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника від 13 червня 2014 року та у генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, процентів та штрафу, стягнути інші складові його повної вартості, зокрема, комісію та пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та комісії.

Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 13308 грн. 01 коп. (6293,96 + 5762,11 + 1251,94 = 13308,01 грн.).

Крім того, на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позову до суду.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 13308 гривень 01 коп. боргу та судовий збір у розмірі 1921 гривень 00 коп. Всього стягнути 15229 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 01 коп.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Суддя:

Оригінал рішення.