Справа № 712/1222/19
Провадження № 2/712/1102/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.
при секретарі МОГИЛА І.С.
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача Попельнюх Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними та стягнення моральної шкоди,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дій банку неправомірними та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що 19.10.2017 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір - Послуга «Стандарт безподатковий для пенсіонерів, одержувачів зарплати та соціальних виплат на 6 місяців». Відповідно до умов даного договору, кожний місяць з її пенсії відраховувалось незнижуваний залишок 2000 грн. на її рахунок та після спливу 6-ти місяців на 21.08.2018 року сума до повернення складає 12 570,09 грн. Однак, 21.08.2018 року вона не змогла отримати вищевказані кошти, оскільки відповідач відмовився їх повертати. Вважає такі дії відповідача неправомірними. Крім того, вказувала, що через відмову відповідача отримати кошти вона зазнала моральної школи, яка полягає втому, що дані кошти потрібні були їй на лікування. В неї погіршилось самопочуття, моральну шкоду оцінює в 2000 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 05 березня 2019 року на 09-30 год. в порядку спрощеного провадження.
В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила суд визнати дії КП «ПриватБанк» щодо неповернення їй суми незнижуваного залишку 12 570,09 грн. неправомірними; зобов`язати відповідача повернути їй незнижуваний залишок в сумі 12 570,09 грн. та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.
Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
19.10.2017 року позивачем ОСОБА_1 замовлено у відповідача АТ КБ « Приватбанк» послугу «Стандарт безготівковий для пенсіонерів, одержувачів зарплати та соціальних виплат на 6 місяців», оформивши послугу шляхом укладання угоди, яка є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг. ( а.с. 4). Незнижуваний залишок встановлено на цільовому картковому рахунку позивача та йому присвоєно відповідний номер. Термін підтримки незнижуваного залишку автоматично продовжувався неодноразово.
Відповідно до виписки за договором Послуга «Стандарт безподатковий» на 6 міс. позивачем здійснювалися регулярні платежі, станом на 21.08.2018 року сума незнижуваного залишку становила 12 570,09 грн.
Відповідно до п.3.2. угоди у сторін є право достроково припинити підтримку незнижуваного залишку, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати припинення підтримки незнижуваного залишку.
Користуючись своїми правами, ОСОБА_1 звернулась до банку з вимогою отримати кошти, які накопичились на рахунку. Проте, кошти їй не були повернуті. Причину відмови у поверненні коштів банк обґрунтовував наявністю заборгованості за кредитним договором підприємства «Сміла-постач», поручителем якого вона виступала.
Вирішуючи по суті дані позовні вимоги слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно вимог ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно наявності заборгованості за кредитним договором та відповідно неможливості виконати вимоги Позивача стосовно повернення незнижуваного залишку.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивача в частині визнання дій ПАТ КБ Приватбанк неправомірними щодо неповернення суми незнижуваного залишку в сумі 12 570,09 та вважає за необхідне зобов`язати відповідача повернути позивачу незнижуваний залишок в сумі 12 570,09 грн.
Розглядаючи позовну вимогу позивача про стягнення з ПАТ КБ Приватбанк моральної шкоди в сумі 2000 грн. слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої з вини відповідача, суд повинен враховувати, що моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст.1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, умовами вказаного вище договору, сторонами не передбачено обов`язок відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов`язань, права та обов`язки сторін передусім регулюються договором між сторонами, яким передбачені договірні умови, на які сторони вільно погодились.
З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дій банку неправомірними та стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,
Позов задоволити частково.
Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 незнижуваний залишок в сумі 12 570, 09 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).
Повне рішення суду складено 21 травня 2019 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .