ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1478/19 Справа № 213/1032/17 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2017 року ПАТ Укрсоцбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просило, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 18311,95 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 14667,64 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 3644,31 дол. США (а.с.3-4).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.170-173).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ Укрсоцбанк, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.182-183).

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Вважає, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тіло кредиту та проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідачів.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІКРЕДИТ БАНК», УніКредит Банк ТзОВ, що підтверджується витягом із Статуту банку (а.с.35-37).

Між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-11 від 03.10.2008 року, згідно якого Відповідач-1 отримав кредит у розмірі 16000,00 доларів США та зобов`язаний належним чином виконувати умови договору в сумі та строки, визначені Графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до цього Договору.

В пункті 1.2 Договору зазначено, що кредит надається строком на 20 років зі строком остаточного повернення не пізніше 03.10.2028 року включно (а.с. 5).

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 12,5 % річних, а також комісію, неустойку та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором (п.1.1 Договору ).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № MRTG-11/Р від 03.10.2008, згідно якого ОСОБА_2 поручилася перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникають із договору про іпотечний кредит (а.с.21-22).

Встановлено також, що відповідачі з Договором та Договорами поруки були ознайомлені особисто під підпис, з їх умовами погодилися.

Пунктом 3.1 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед Банком за зобов`язання згідно з Кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Згідно з п.5.2.2 основного Договору у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом чи за процентами за його користування протягом 30 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Договором.

Встановлено, що відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконали, оплату за кредитним договором в повному обсязі не здійснили, внаслідок чого, станом на 15.03.2017, виникла заборгованість у розмірі 18311,95 доларів США, з яких 14667,64 доларів США заборгованість за кредитом, 3644,31 доларів США - заборгованість за процентами, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.28-31) та відповідною довідкою (а.с.32-33).

20.03.2017 за вих. № USB/80 позивачем направлена відповідачам письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором в 30-денний строк з дня її направлення та не пізніше 3-х днів з дня її отримання, запропоновано повернути суму заборгованості, проценти за користування кредитом та пеню в повному обсязі, та одночасно попереджено про наслідки невиконання цієї вимоги (а.с. 26-27).

Незважаючи на направлену вимогу, заборгованість відповідачами перед позивачем погашена не була.

Враховуючи те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання умов договору про іпотечний кредит № MRTG-11 від 03.10.2008 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 10 квітня 2017 року, в якому просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за договором.

04 травня 2018 року відповідачі подали до суду заяву про застосування строків позовної давності щодо пред`явлених до них позивачем вимог про стягнення кредитної заборгованості.

Також судом встановлено, що відповідно до Додатку №1 до Договору про іпотечний кредит № MRTG-11 від 03.10.2008 року, графік погашення кредиту визначено щомісячними платежами.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості та довідки про перераховані суми в рахунок погашення кредитної заборгованості вбачається, та не заперечувалось позивачем, що останній платіж відповідачами було здійснено 03 січня 2013 року, наступний платіж повинен бути 03 лютого 2013 року, однак коштів на рахунок позивача у вказаний період від відповідачів не надійшло, а отже, саме з цієї дати починається перебіг позовної давності.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції відповідно до ст.256, ч.1,5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність строком в один рік (ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріали справи свідчать про те, що укладений сторонами кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачали самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

За таких обставин незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання.

Отже, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність для вимог до позичальника та строк пред`явлення вимоги до поручителя обчислюється від цієї дати.

Пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (ч. 4 ст.559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ Укрсоцбанк 20 березня 2017 року направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень (а.с.26-27).

Пунктом 4.4 Договору про іпотечний кредит передбачено обов`язок позичальника протягом 30 днів з дати отримання Позичальником відповідної вимоги Банку достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії у вигляді плати за управління кредитом, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф).

Враховуючи, що банк в своїй вимозі про дострокове стягнення заборгованості, змінив строк кредитування, який закінчився для відповідачів 19.04.2017 року, а з позовом до суду банк звернувся у квітні 2017 року, банк не пропустив строк трирічної давності для позичальника та шестимісячний строк для поручителя, тому заява відповідачів щодо застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованості в розмірі 18311,95 доларів США з яких: сума заборгованості за кредитом 14667,64 доларів США, сума заборгованості по процентам за користування кредитом 3644,31 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, приймаючи нову постанову, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судового збору.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 вказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється, то відповідачі мають компенсувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у частині, пропорційній до розміру задоволених вимог, в розмірі 18646,3 грн., тобто по 9323,15 грн. з кожного (а.с.2,195).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк суму заборгованості в розмірі 18311,95 доларів США, а саме: сума заборгованості за кредитом 14667,64 доларів США, сума заборгованості по процентам за користування кредитом 3644,31 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк судовий збір в розмірі 9323,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк судовий збір в розмірі 9323,15 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: