Єдиний унікальний номер 728/1933/18
Номер провадження 2/728/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання - Горбач Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області

Бахмацька міська рада Чернігівської області

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав

учасники справи:

від позивача - ОСОБА_1

від третьої особи - Тищенко Є.В. (довіреність від 31 січня 2019 року № 03-09/247)

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує, у зв`язку із чим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дитини.

3. Відповідач позовні вимоги не визнав, у заяві (а.с.69) зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки він не відмовлявся і не відмовляється від виконання свої батьківських обов`язків, підтримував матеріально, причин позбавлення його батьківських прав не бачить і просить відмовити позивачу в позбавленні відносно нього батьківських прав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Відповідач надіслав заяву в якій виклав свою позицію щодо заявленого позову (див. пункт 3), в судове засідання не з`явився, оскільки знаходиться в місцях позбавлення волі.

5. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області надіслав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.107).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року (а.с.61-62) було постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

7. Протокольною ухвалою суду (а.с.100) в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача було залучено Бахмацьку міську раду Чернігівської області.

ІV.Пояснення учасників справи.

8. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, додаткових обставин не навела.

9. Представник третьої особи Бахмацької міської ради Чернігівської області в судовому засіданні у вирішенні питання позову послався на розсуд суду, оскільки позивач проживає в іншій місцевості і доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не може бути вирішена Бахмацькою міською радою Чернігівської області.

V. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

10. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.58) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1

11. Згідно із довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 1 «Лісова пісня» № 38 від 24 липня 2018 року (а.с.50), ОСОБА_3 відвідує зазначений навчальний заклад з 1 вересня 2017 року. Протягом визначеного часу відвідування у вихованні сина бере участь лише мама. Батько участі у вихованні свого сина не приймає.

12. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 7 лютого 2017 року (а.с.54-56) стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, починаючи з 9 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

13. Розрахунками заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу від 14 квітня 2017 року № 376/8297/16-ц (а.с.47-48) підтверджується, що позивач не отримувала аліменти з відповідача за період з 9 листопада 2016 року по липень 2018 року.

14. Неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1133 від 1 серпня 2018 року, яка видана Комунальним підприємством «УЖКГ «Ірпінь» (а.с.49).

15. Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 24 квітня 2019 року № 68/4 (а.с.108) було затверджено висновок опікунської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3

Із змісту висновку (а.с.109) випливає, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , з`ясувавши, що тривалий час вихованням, навчанням, розвитком та утриманням неповнолітнього сина батько не займався, за місцем проживання не відвідував дитину, неповнолітній увесь цей час проживав із мамою і був на її утриманні, крім того, здоров`ям та вихованням дитини батько не цікавиться, коштів на утримання не надає, опікунська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3

16. Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.52) підтверджуються умови проживання неповнолітнього ОСОБА_3

VІ. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

17. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Савіни проти України» [1], пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»[2]).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

18. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України»[3]).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згадуваного рішення ЄСПЛ «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

19. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (далі СК) (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

20. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_3 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини (див. пункт 8), проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

21. Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).

22. Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) [4] сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

? Погляди дитини;

? Індивідуальність дитини;

? Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

? Піклування, захист і безпеку дитини;

? Вразливе положення;

? Право дитини на здоров`я;

? Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

23. Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивач в позовній заяві (а.с.1-4, 38-41).

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, життям дитини не цікавиться.

Суд не може покласти твердження про несплату аліментів в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, але висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по його виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про позбавлення батьківських прав (див. для прикладу пункт 58 постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17 [5]).

24. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення ЄСПЛ «Савіни проти України»).

Зокрема, Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК).

Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Висновок, який міститься в матеріалах справи (див. пункт 15), про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, стосується важливого питання, пов`язаного з вихованням дитини і викладений на півтори сторінки, містить лише загальні фрази, не розкриваючи змісту в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які також не були надані Суду, з його неможливо встановити, що була врахована думка відповідача, досліджені умови його проживання, не відображена думка дитини тощо.

У зв`язку із чим, Суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідка з навчального закладу та акт обстеження житлових умов (див. пункти 11, 16), які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

25. Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин (див. пункт 8) та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

26. Особливості правовідносин, які склались між сторонами свідчать про те, що батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, хоча перебуває в місцях позбавлення волі, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а в цій ситуації позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Раніше до відповідача відповідні заходи реагування не вживалися і він не попереджався органами опіки та піклування про необхідність зміни своєї поведінки.

27. Таким чином, в даному випадку, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

28. Зміст правовідносин між сторонами свідчить, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (див. пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» [6]), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

29. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей та сім`ї Ірпіської міської ради Київської області, Бахмацька міська рада Чернігівської області - відмовити повністю.

2. Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Ірпіської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Бахмацьким РВУ МВС України в Чернігівській області 14 жовтня 2011 року.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, місце знаходження вулиця Шевченка, б. 2-а м. Ірпінь Київської області, індекс 08200, .

Бахмацька міська рада Чернігівської області, місце знаходження вулиця Соборності, б. 42 м. Бахмач Чернігівської області, )

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко

[1] рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_454

[2] рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» // http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_126

[3] рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» // http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a93

[4] Зауваження загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) // https://tbinternet.ohchr.org/_layouts/treatybodyexternal/TBSearch.aspx?Lang=ru&TreatyID=5&DocTypeID=11

[5] постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17 // http://reyestr.court.gov.ua/Review/81841750

[6] Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0003700-07