ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/12440/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Андрушків С.П.,

скаржник: ОСОБА_1,

особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Чумаченко А.О.,

стягувач: ОСОБА_3,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Смотрицького В.Г., повний текст якої виготовлений 26.02.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Чумаченко А.О. по складанню та видачі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_3 на суму 42 000 грн, які просив визнати незаконними та зобов'язати старшого державного виконавця усунути вказане порушення шляхом зарахування як сплату аліментів на користь стягувача на утримання двох неповнолітніх дітей коштів в сумі 36 515 грн, сплачених на банківську карту сина ОСОБА_4

Зазначав, на виконанні у старшого державного виконавця Чумаченко А.О. перебуває виконавчий лист №727/8627/17, виданий 04.10.2017 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей по 1 500 грн на кожну дитину.

08.11.2018 року скаржником отримано лист про виклик до державного виконавця з доданим розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, згідно якого ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 42 000 грн.

Вказував, що ним перераховано в період з квітня по серпень 2017 року 7 120 грн та з вересня 2017 року по листопад 2018 року 29 395 грн на банківську карту

Провадження №22-ц/822/382/19 Категорія 59

«ПриватБанк», що належить сину ОСОБА_4, оскільки колишня дружина ОСОБА_3, на користь якої присуджено аліменти, неодноразово виїжджала за кордон та змінювала своє місце проживання і не надавала йому відповідних банківських реквізитів для оплати аліментів.

На підставі наведеного просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що син ОСОБА_4 не заперечував щодо стягнення аліментів на своє утримання саме на користь матері ОСОБА_3 та на її рахунок в фінансовій установі (чи в будь-який інший спосіб), та не висловлював бажання отримувати їх особисто. Жодних доказів, які б стверджували зворотне, скаржником суду не надано. Також в справі відсутні докази того, що кошти, які перераховувались боржником ОСОБА_1 на рахунок сина, є аліментами, що стягуються з останнього на підставі рішення суду, оскільки квитанції про поповнення картки по номеру, що надані боржником, не містять призначення платежу, а також не відповідають тому розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду щомісячно.

Аліменти згідно рішення суду присуджено на користь ОСОБА_3, тому відповідно, саме вона ними розпоряджається в інтересах дітей як їх законний представник. Доказів того, що коштами, які перераховувались боржником на рахунок сина, користувалась стягувач як аліментами на утримання дітей, що присуджені за рішенням суду, скаржником не надано.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі апелянт вказує на її незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про задоволення скарги.

В обґрунтування скарги зазначає, що кошти на картрахунок сина ОСОБА_5 перераховувались виключно боржником, що свідчить про те, що він був відкритий стягувачем ОСОБА_3 саме для отримання коштів на виконання рішення суду.

Вказує, що судом не враховано той факт, що знаючи номер мобільного телефону та місце проживання боржника, стягувач ОСОБА_3 жодного разу за період сплати аліментів не зверталася до нього з вимогою сплати аліментів, та знаючи про перерахування коштів на картрахунок сина створила штучну заборгованість.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яке в повній мірі їм відповідає.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено: судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В силу ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі по тексту - «Закону») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 74 Закону передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісяця на кожну дитину окремо, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці 04.10.2017 року видано виконавчий лист (а.с.6).

20.11.2017 року постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Мухаєвою О.М. відкрито виконавче провадження №55185359 (а.с.7).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.10.2018 року вбачається, що сукупний розмір заборгованості у ОСОБА_1 складає 42 000 грн, з чим він не погоджується (а.с.4).

Крім того, в матеріалах справи наявні квитанції про перерахування грошових коштів в розмірі 36 515 грн (а.с.8-13).

Висновки суду про стягнення аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_3 є вірними та відповідають доказам наявним в матеріалах справи.

Те, що ОСОБА_3 відкрила картрахунок сину ОСОБА_4 для отримання аліментів є припущенням скаржника та спростовується заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження, в якій було чітко вказано реквізити із зазначенням розрахункового рахунку, на який необхідно сплачувати аліменти, про що боржник ОСОБА_1 мав можливість дізнатися в силу абз.1 ч.1 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», яким визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 могла звернутися до боржника з приводу сплати аліментів не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки врегулювання між сторонами виконавчого провадження порядку виконання рішення суду є правом стягувача, а не обов'язком.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення у справі, не виявлено. Підстав у державного виконавця, дії з розрахунку заборгованості по аліментам якого оскаржуються, враховувати у виконання рішення сплату боржником сум особі, яка не є стягувачем по виконавчому провадженню за рішенням суду без погодження із самим стягувачем не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/