Провадження № 2/219/681/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди, в якій просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 20000 грн. 00 коп., а також вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 04 серпня 1995 року вона працювала у Державному підприємстві «Донецька залізниця» та розпочала свою трудову діяльність з посади учня чергового стрілочного посту. З 08 липня 2016 року вона прийнята до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Згідно з наказом (розпорядженням) № 4682/ДН-ос від 10 липня 2017 року, її було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Однак, після звільнення із нею не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавець не розрахувався з нею по заборгованості із заробітної плати за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не було виплачено компенсацію за 33 дні відпустки, що також відображено в наказі від 10 липня 2017 року, а також вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. В той же час, роботодавець відмовився від покладеного на нього законодавством обов`язку по виплаті належних їй грошових коштів. У зв`язку із цим, вона звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації при звільненні та середнього заробітку. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року по справі № 219/2078/18 її позовні вимоги було задоволено та стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9488 грн. 24 коп., компенсацію за невикористані відпустки (33 дні) у розмірі 2746 грн. 61 коп., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 2070 грн. 02 коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52400 грн. 46 коп. з обов`язковим утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, а також стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року вказане рішення було залишено без змін. Посилається на те, що оскільки протиправна бездіяльність відповідача, яка була виражена у відмові своєчасно сплатити їй заборгованість з зарплати, у зв`язку з чим вона понесла нервовий зрив, у неї погіршилося самопочуття та на цьому фоні почалися сварки у сім`ї, а також враховуючи те, що вона вимушена була звертатися до адвоката та до суду за захистом своїх порушених трудових прав, вважає, що у неї є всі правові підстави для стягнення з відповідача відповідної моральної шкоди. З урахуванням викладеного, вважає, що на відшкодування моральної шкоди на її користь підлягає стягненню з відповідача грошова сума у розмірі 20000 грн. Зазначає, що вищевказане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року, яке набрало законної сили, має статус преюдиції по даній. Вказані підстави стали причиною для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 грудня 2018 року на 09-00 годину, яке було відкладено на 11 лютого 2019 року на 09-00 годину у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню.

26 грудня 2018 року за № 42519 від представника відповідача Пинзіної Ю.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Тому підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв`язку з положеннями статті 233 КЗпП України, в якій встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема, тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Крім того, вважає, що вина у нанесенні позивачу моральної шкоди відсутня, про що свідчить висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця». Зазначає, що позивачем не доведено підстави звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача моральної шкоди, не доведено, що саме з вини відповідача позивач понесла нервовий зрив та у неї розпочалися сварки у сім`ї. Також вказала, що 27 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Укрзалізниця» у новій редакції та внесено відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до зазначеної редакції Статуту АТ «Укрзалізниця» тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; найменування публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінено на акціонерне товариство «Українська залізниця»; скорочене найменування ПАТ «Укрзалізниця» змінено на АТ «Укрзалізниця» (а.с. 29-34).

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2019 року на 09-00 годину.

07 травня 2019 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 21 травня 2019 року до 08-30 години для витребування довідки про розмір виплаченої суми за рішенням суду від 03 травня 2018 року позивачу ОСОБА_1 Про дату, час і місце наступного судового засідання, призначеного на 21 травня 2019 року на 08-30 годину, сторони були повідомлені належним чином в суді під розписку.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. У судовому засіданні від 07 травня 2019 року проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 04 серпня 1995 року вона працювала у Державному підприємстві «Донецька залізниця». З 08 липня 2016 року її прийнято до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 9-11).

Згідно з наказом (розпорядженням) № 4682/ДН-ос від 10 липня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, про що свідчить запис № 14 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданій 10 серпня 1995 року (а.с. 10).

У зв`язку із тим, що після звільнення із позивачем ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавцем не виплачено заборгованість із заробітної плати за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за 33 дні відпустки, а також вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку відповідно до положень ст. 44 КЗпП України, позивач звернулася до суду із відповідними вимогами.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року по справі № 219/2078/18 (провадження № 2/219/1149/2018) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9488 грн. 24 коп., компенсацію за невикористані відпустки (33 дні) у розмірі 2746 грн. 61 коп., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 2070 грн. 02 коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52400 грн. 46 коп. з обов`язковим утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, а всього на загальну суму 66705 грн. 33 коп. (а.с. 12-16).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року залишено без змін (а.с. 17-20).

Таким чином, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року по справі № 219/2078/18 (провадження № 2/219/1149/2018) набрало законної сили 15 серпня 2018 року.

У судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 надано суду виписки по її картковому рахунку № 0040-3925 від 15 травня 2019 року та 21 травня 2019 року, якими підтверджується той факт, що ПАТ «Укрзалізниця» 22 жовтня 2018 року було перераховано ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 66705 грн. 33 коп. на виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року (а.с. 52-53).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 від 12 лютого 2018 року б/н, за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала дохід у розмірі 38448 грн. 60 коп. (а.с. 40).

Як видно з довідки Бахмутського міського центру зайнятості № 08/6171 від 03 грудня 2018 року, ОСОБА_1 зареєстрована як безробітна в Бахмутському міському центрі зайнятості з 31 січня 2018 року. Її дохід за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становить 3264 грн. 01 коп. (а.с. 41).

27 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Укрзалізниця» у новій редакції та внесено відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до зазначеної редакції Статуту АТ «Укрзалізниця» тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; найменування публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінено на акціонерне товариство «Українська залізниця»; скорочене найменування ПАТ «Укрзалізниця» змінено на АТ «Укрзалізниця».

Суд приймає до уваги надані позивачем виписки з карткового рахунку, якими підтверджується, що позивачу було виплачено заборгованість лише 22 жовтня 2018 року, тобто не у день звільнення, як це передбачено чинним законодавством України, оскільки вони не містять суперечностей, не викликають сумнівів у правильності складення та правдивості відображеної інформації, а відтак у достовірності, та узгоджуються з іншими доказами у справі.

У законодавстві України преюдиційність судових рішень визначена як вид їх обов`язковості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У рішенні від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або обережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо), «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що позивачу не було вчасно здійснено розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим вона була вимушена звернутися до суду з позовом про захист її прав.

Таким чином, позивач тривалий час, тобто з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не отримувала заробітну плату, виконуючи при цьому свої трудові обов`язки. У день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавцем не виплачено заборгованість із заробітної плати за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за 33 дні відпустки, а також вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку відповідно до положень ст. 44 КЗпП України, позивач звернулася до суду із відповідними вимогами.

Лише після набрання законної сили рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року, а саме 22 жовтня 2018 року, позивачу було виплачено заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористані відпустки, вихідну допомогу при звільненні та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року, встановлено, що саме з вини відповідача ПАТ «Укрзалізниця» сталася затримка розрахунку при звільненні позивачу ОСОБА_1 , оскільки діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всіх необхідних заходів для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.

Тому суд вважає хибними доводи відповідача щодо того, що вина у нанесенні позивачу моральної шкоди відсутня, який посилався на висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», оскільки рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року встановлено, що затримка розрахунку сталася саме з вини відповідача. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачу сум при звільненні. Крім того, апеляційним судом зазначено, що наданий відповідачем науково-правовий висновок, що викладений на бланку Торгово-промислової палати України не є сертифікатом (висновком) у розумінні ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР, ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII та п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44 (5).

Гарантією нормального здійснення фізичними особами особистих немайнових прав є їх належний цивільно-правовий захист (ст. 276 ЦК України). Право на захист особистих немайнових прав це регламентоване правове регулювання на випадок оспорення, невизнання чи порушення особистого немайнового права.

Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено статтями 32, 56, 62, 152 Конституції України.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до ст. 2371КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що її моральна шкода полягає у втраті нею нормальних життєвих зв`язків, у необхідності вжиття нею додаткових зусиль для організації свого життя і є наслідком порушення роботодавцем її законних трудових прав. У зв`язку із цим та враховуючи той факт, що фактична відмова відповідача у виплаті їй вихідної допомоги змусила її докласти чимало зусиль для вирішення фінансових проблем, які у неї виникли після цього, у неї погіршилося самопочуття, у сім`ї з цього приводу виник конфлікт, а вона була вимушена в подальшому звертатися до адвоката за правовою допомогою, а потім і до суду, вважає, що із урахуванням вимог розумності і справедливості на відшкодування моральної шкоди на її користь підлягає стягненню з відповідача грошова сума у розмірі 20000 грн.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд врахував обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди та істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

З урахуванням наведених обставин, враховуючи характер допущеного відповідачем порушення трудового законодавства, а також те, що невиплата відповідачем розрахунку при звільненні вимагала від позивача ОСОБА_1 здійснення значних додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки вона не отримувала заробітну плату та після звільнення не отримала розрахунку у день звільнення, а лише 22 жовтня 2018 року, тобто нею було втрачено нормальні життєві звязки, суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої суми та строку невиплати, позовні вимоги з урахуванням принципу розумності і справедливості, передбаченого ст. 23 ЦК України, задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором, тому підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв`язку з положеннями статті 233 КЗпП України, в якій встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема, тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права, є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, відповідачем не наведено суду переконливих доводів невизнання позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з того, що, в порушення законодавства України, позивачу не було вчасно виплачено заборгованість із заробітної плати та вихідну допомогу при звільненні, тобто виплачено більш ніж через рік після звільнення, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000 грн. 00 коп.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 4, 11, 16, 23, 268, 276, 614, 625, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 47, 116, 2371Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22; код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу: 40150216) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : Донецька область, АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Місцезнаходження відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»: 84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22; код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу: 40150216.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30 травня 2019 року.

Суддя Н.М. Медінцева