ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2227/18
Провадження №2/477/180/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

за участю: представника позивача - не з`явився,

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явився), його представника - ОСОБА_3,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому вказувало, що 08 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк ренесанс капітал» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № GP-5350065 про надання йому кредитних коштів у сумі 44999 грн. 24 коп. строком на 60 місяців з умовою повернення коштів щомісячними платежами та сплатою 2,00 % річних за користування кредитом.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_2 не виконує свої обов`язки по кредитному договору і не повертає кредитні кошти, тому станом на 30 липня 2018 року за ним утворилася заборгованість в загальній сумі 98305 грн. 50 коп., яка складається із боргу по кредиту в сумі 40695 грн. 50 коп., заборгованості за процентами в сумі 1907 грн. 91 коп., а також боргу із комісії в сумі 55702 грн. 07 коп.

07 листопада 2019 року представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просив повністю відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування цього вказував, що він не отримував вимогу про наявність заборгованості і про необхідність її погашення. З початку 2016 року він не мав можливості отримувати достовірну інформацію щодо своєї заборгованості, так як веб-сайт банку був недоступний, а із ЗМІ він дізнався, що він ліквідований в кінці 2015 року. Також вказував, що оскільки останній платіж відповідачем був здійснений в квітні 2014 року, тому позов повинен був пред`явлений в межах трирічного строку позовної давності, але він був поданий до суду лише 10 вересня 2018 року, тобто позивач пропустив строк позовної давності.

26 листопада 2018 року позивачем було подано відповідь на позов, в якому він наполягав на задоволенні своїх вимог. Вказував, що відповідач був належним чином повідомлений про правонаступництво у кредитних відносинах: 19 липня 2016 року публічне акціонерне товариством «Банк ренесанс капітал» припинило своє існування шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», яке і стало правонаступником всіх прав та обов`язків першого. 03 липня 2017 року позивач направив письмову вимогу № 1306 від 26 червня 2017 року, в якій повідомив про правонаступництво його боргів та повідомив про кредитну заборгованість. Згідно інформації із сайту ДП «Укрпошта» це повідомлення отримав член сім`ї відповідача, тому він був належним чином обізнаний і про правонаступництво за його кредитним договором і про розмір боргу. Щодо строку позовної давності вказував, що згідно довідки про стан заборгованості останній платіж він здійснив 24 липня 2018 року в сумі 1050 грн. 86 коп, а отже строк позовної давності позивачем не пропущено.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, в якій також просив позов задовольнити повністю.

Відповідач до судового засідання не з`явився, направив на розгляд свого представника, який просив відмовити в задоволенні через пропуск строку позовної давності і через відсутність обізнаності відповідача про зміну кредитора у його зобов`язанні.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом.

Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк ренесанс капітал» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № GP-5350065 (далі - Договір), відповідно до якого цей банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 44999 грн. 24 коп терміном до 08 липня 2018 року, з умовою сплати за користування кредитними коштами в розмірі 2,0 % та погашеннями кредитних коштів щомісячними платежами в розмірі та за графіком, визначеному графіком платежів, записаному в цьому ж договорі.

Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання за договором кредиту, видавши кредитні кошти позичальнику ОСОБА_2

В подальшому, 19 липня 2016 року публічне акціонерне товариством «Банк ренесанс капітал» припинило своє існування шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» і останнє стало правонаступником всіх прав та обов`язків першого.

Про цей факт відповідач був достовірно обізнаний, оскільки 26 червня 2017 року йому було направлено повідомлення з вимогою повернути борг. А згідно інформації офіційного сайту державного підприємства «Украпошта» це повідомлення 06 липня 2017 отримав член його сім`ї.

Тому суд не приймає його посилання та посилання його представника щодо необізнаності про зміну кредитора в його боргових кредитних зобов`язаннях.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов кредитного договору строк його дії - до 08 листопада 2018 року.

Позов про стягнення заборгованості був поданий 13 вересня 2018 року, тобто до завершення дії кредитного договору.

Відповідачем та його представником заявлено про застосування строку позовної давності.

Оскільки суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору і його неналежне виконання в частині погашення кредитних платежів, тому на підставі статей 257, 258, 253, 261, 266, 267, 526, 520, 549, 1049, 1050, 1054 ЦК України заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах загального строку позовної давності, тобто за вимогами з жовтня 2015 року, що в загальній сумі складає сумі 67487 (шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 11 коп., який складається із боргу по кредиту в сумі 28280 грн. 45 коп., боргу по процентам в сумі 913 грн. 40 коп. та боргу по комісії в сумі 38294 грн. 26 коп.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" загальну заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2013 року в сумі 67487 (шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 11 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 27 травня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко