ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/902/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Чукля Д.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/12754/19 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст якого складений 19 липня 2019 року, у цивільній справі за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2019 року Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ( АДРЕСА_1 ) в користь позивача ( АДРЕСА_2 ), код 40377598 борг з безпідставно набутої пенсії в сумі 14 375 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 73 копійки.

В обґрунтування позовних вимог Тернопільське об`єднане управління ПФУ Тернопільської області зазначило, що відповідачу з 05 березня 2015 року призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 станом на 05 березня 2015 року не мав права на пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому з 01 липня 2015 року виплату пенсії припинено кодом "9" (до з`ясування). За період з 05 березня 2015 року по 30 червня 2015 року утворилася переплата пенсії в сумі 6 659,29 грн. При мігруванні пенсійних справ з АСОПД в ППВП (програмне забезпечення) з 01 жовтня 2018 року відкрився код "9" і в жовтні та листопаді 2018 року на рахунок ОСОБА_1 (який відкритий ним 23 квітня 2015 року в ПАТ КБ "Приватбанк") нараховано щомісячно по 3 893,22 грн. Загальна сума склала 7 786,44 грн. 12 грудня 2018 року об`єднаним управлінням передано в ПАТ КБ "Приватбанк" розпорядження про повернення коштів в сумі 7 786,44 грн. Згідно платіжного доручення від 13 грудня 2018 року банком повернуто на рахунок об`єднаного управління кошти в сумі 70,00 грн. З 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на підставі поданої ним 30 листопада 2018 року заяви про призначення пенсії та долучених документів. Загальна сума переплати у зв`язку з допущенням рахункової помилки через проведення автоматизованого перерахунку пенсії становить 14 375,73 грн, з яких - 6 659,29 грн. переплата пенсії за період з 05.03.2015 по 30.06.2018, та 7 716,44 грн. переплата пенсії за період з 01.10.2018 по 30.11.2018. Добровільно ОСОБА_1 суму переплати не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в задоволенні позову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої пенсії - відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року у справі №607/12754/19 та винести рішення, яким задоволити позовні вимоги Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, посилаючись на те, що дане рішення є таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначило, що загальна сума переплати становить 14 375,73 грн., за період з 05 березня 2015 року по 30 червня 2016 року утворилась переплата пенсії в сумі 6 659,29 грн., а також за період з 01 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року в сумі 7 716,44 грн., вказавши, що в даному випадку мала місце рахункова помилка з боку об`єднаного управління.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити Тернопільському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Тернопільської області в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Тернопільського міжрайонного суду за №607/12754/19 від 11 липня 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що пенсію, яка була призначена Пенсійним фондом в 2015 році в сумі 6 659,29 грн., то вказує на те, що останній не звертався до нього із листом про повернення даної суми і пройшов строк позовної давності. Щодо переплати пенсії у 2018 році в сумі 7 786,44 грн., то вона виникла не з його вини і ніяких зловживань з його сторони не було.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача в судовому засіданні не було надано жодних доказів, що підтверджують той факт, що при нарахуванні позивачем пенсії була допущена рахункова помилка, як і не надано доказів допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої ст.50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно із ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Разом з тим, відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правовою позицією Верховного Суду України 22 січня 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз.2 ч.1 ст.1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Крім того, правовою позицією Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Судом встановлено, що з 05 березня 2015 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у Тернопільському ОУ ПФУ Тернопільської області, згідно поданої заяви, тому, з 01 липня 2015 року виплату пенсії припинено кодом "9" (до з`ясування).

За період з 05 березня 2015 року по 30 червня 2015 року утворилася переплата пенсії в сумі 6 659,29 гривень.

При мігруванні пенсійних справ з АСОПД в ППВП (програмне забезпечення) з 01 жовтня 2018 року відкрився код "9" і в жовтні та листопаді 2018 року на рахунок відповідача, який відкритий ним 23 квітня 2015 року в ПАТ КБ "Приватбанк", було нараховано щомісячно по 3 893,22 гривні, що склало 7 786,44 гривні.

12 грудня 2018 року об`єднаним управлінням передано в ПАТ КБ "Приватбанк" розпорядження про повернення даних коштів.

Згідно платіжного доручення від 13 грудня 2018 року банком повернуто на рахунок об`єднаного управління кошти в сумі 70 гривень.

З 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 Призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на підставі поданої ним 30 листопада 2018 року заяви про призначення пенсії та долучених документів.

Тому, загальна сума переплати становить 14 375,73 гривні, за період з 05 березня 2015 року по 30 червня 2015 року та за період з 01 жовтня 2018 року по 30 листопада 2018 року.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми права, не встановивши факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 14 375 грн. 73 коп., які є пенсійною виплатою, не встановивши наявності рахункової помилки з боку позивача, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки вказані кошти не підлягають поверненню згідно зі статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статтею 1215 ЦК України.

Також, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia).

Суд не бере до уваги доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо наявної рахункової помилки з його боку, оскільки не доведено факту наявності рахункової помилки, відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді