Номер провадження: 22-ц/813/1085/19
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , виконавчий комітет Одеської міської ради, Житлово-будівельний кооператив «Жовтневий-25»,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом - виконавчий комітет Одеської міської ради, Житлово-будівельний кооператив «Жовтневий-25»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року у складі судді Виноградової Н.В.,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив: визнати об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 22.01.2009 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.; виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 1529754, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3681568 від 05.07.2013 року 11:05:48, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.; визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 119 квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 12.02.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С. В., номер запису про право власності: :56:56, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28219136; виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 13236187, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28219136 від 12.02.2016 року 16:04:27, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В.

Позов обґрунтовано тим, що 04 травня 1985 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 Під час перебування у шлюбі подружжя перебувало на квартирному обліку на підприємстві ДСК (Одеський промисловий будівничий комбінат).

У 1986 році подружжю було надано у тимчасове користування кімнату у сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . 11.03.1988 року, шлюб між ними було розірвано формально, проте останні не припинили проживання однією родиною, вели сумісне господарство, адресу реєстрації не змінювали до червня 1990 року.

15.04.1988 року рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів №192, було затверджено формування ЖБК «Жовтневий 25», який здійснював будівництво багатоквартирного будинку на 287 родин відповідно до постанови виконкому міської ради народних депутатів і президії обласної Ради профсоюзів від 04.02.1988р. №53, затвердженої рішенням Одеської міської ради народних депутатів №222 від 05.05.1988 року зобов`язано видати ордера на заселення у закріплені за особами, що перебувають на квартирному обліку у тому числі ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

20.08.1989 року ОСОБА_1 повторно зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , у відділі РАГС м. Одеси.

04.05.1990 року ВК Жовтневого РІК було видано ордер на житлове приміщення на вселення у спірну квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Після вселення подружжя зареєструвалося за місцем проживання. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 були прийняті до членів кооперативу ЖБК «Жовтневий 25». У період перебування у шлюбі ними за спільні кошти подружжя було сплачено пайовий внесок у розмірі 10035,60 руб.

15 січня 1998 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано. ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за місцем проживання не знімався.

22.01.2009 року, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру без згоди позивача, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав, про видачу свідоцтва та реєстрацію права власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Вважає, що строк позовної давності не пропущений. ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ОСОБА_4 її мати - ОСОБА_3 , отримала свідоцтво про право на спірну квартиру, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю .

12.02.2016 року ОСОБА_3 відчужила спадкове майно ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Одеської міської ради, ЖБК «Жовтневий-25» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку ст. 392 ЦК України.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він придбав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2016 року, укладеного із ОСОБА_3 , сплативши при цьому грошові кошти у розмірі 597 000 грн. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначив, що вказана квартира при укладенні договору купівлі-продажу належала відчужувачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відтак ОСОБА_2 вважає, що він набув спірне майно на законних підставах та є добросовісним набувачем, але при цьому ОСОБА_1 право власності відповідача за первісним позовом не визнається та оскаржується у судовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 22.01.2009 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.

Виключено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 1529754, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3681568 від 05.07.2013 року 11:05:48, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 119 квартири АДРЕСА_1 , від 12.02.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., номер запису про право власності: :56:56, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28219136.

Виключено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 13236187, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28219136 від 12.02.2016 року 16:04:27, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшоввисновку, що спірна кватира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1. ОСОБА_4 порушено право позивача, при отриманні свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 22.01.2009 року, тому зазначене свідоцтво про право власності на спірну на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю ., договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.02.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., підлягають у цілому визнанню не дійсними, з виключенням з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних номерів запису про право власності.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, щореєстрація за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спірної квартири є чинною та не скасовано. ОСОБА_2 фактично вже є власником 1/2 частини спірного нерухомого майна, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вказане рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення позову ОСОБА_2

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що на момент укладання купівлі-продажу спірної квартири за договором від 12.02.2016 року жодних арештів не було, ОСОБА_2 були виконані всі необхідні дії, сплачені всі збори, податки, послуги нотаріуса, тому він є добросовісним набувачем.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.05.2017 року в складі судді Громіка Р.Д. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.05.2017 року в складі суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М., Черевка П.М. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним нормам судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 у повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 04 травня 1985 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Суворовським відділом РАЦС м. Одеси, актовий запис №966.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 працювали на підприємстві ДСК (Одеський промисловий будівничий комбінат). Наказом про взяття на облік №35 від 14.05.1986 року, затверджений рішенням РІК №942 від 30.12.1986 року, були прийняті на квартирний облік.

На підставі рішення №391 від 1986 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було надано у тимчасове користування кімнату у сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 гуртожиток комбінату Одеспромбуд .

11.03.1988 року шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 було розірвано. Шлюб було розірвано формально, оскільки як вбачається із довідки №100 від 16.04.2015 року, останні не припинили проживання однією родиною, вели сумісне господарство, адресу реєстрації не змінювали.

20 серпня 1989 року ОСОБА_1 повторно зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , у відділі РАГС м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис за №966, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів №192 від 15.04.1988 року було затверджено формування ЖБК «Жовтневий 25», який здійснював будівництво багатоквартирного будинку на АДРЕСА_6 .

Рішенням Одеської міської ради народних депутатів №222 від 05.05.1988 року затверджено постанову виконкому міської ради народних депутатів і президії обласної Ради профсоюзів від 04.02.1988 року №53, про зобов`язання видати ордера на заселення у закріплені за особами, які перебувають на квартирному обліку. Відповідно до додатку до вказаного рішення на квартирному обліку (на двокімнатну квартиру), перебували ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4

04.05.1990 року ВК Жовтневого РІК було видано ордер на вселення до житлового приміщення у квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останніми здійснено реєстрацію за місцем проживання, що підтверджується відмітками у паспортах громадян України, 08.06.1990 року.

Згідно довідки №56 від 10.10.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було сплачено пайовий внесок у розмірі 10035,60 руб. за квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року номер провадження 22-ц/785/6669/15, (набуло законної сили) встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зокрема, з серпня 1989 року по січень 1998 року. У 1992 році був сплачений пай за спірну квартиру у ЖБК «Жовтневий-25» у сумі 10 035,60 рублів.

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені обставини не підлягають доказуванню.

15 січня 1998 року шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано, Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міськради народних депутатів, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, Серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за квартирою АДРЕСА_1 у добровільному порядку не знімався. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси, яким він був визнаний таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, скасовано, спір по суті не вирішено.

22.01.2009 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру видане ВК ОМР, на підставі довідки ЖБК «Жовтневий-25» від 12.11.2008 року.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 , про визнання спірної кватири об`єктом спільної сумісної власності. В процесі розгляду справи 1527/16383/12, позивачу стало відомо про факт отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спірну кватиру, що підтверджується протоколом судового засідання. Спір між сторонами по суті не вирішено, рішення апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року, справа 22-ц/785/6669/15. Про факт порушення майнового права на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 дізнався лише 29.11.2012 року у судовому засіданні, коли до матеріалів справи було залучено свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції від 08.01.2013 року, актовий запис № 333, Серія НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_4 її мати ОСОБА_3 , 05.07.2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .

Спадкова справа №4/2013 зареєстрована в Реєстрі №421. Свідоцтво видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. Номер запису про право власності 1529754, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3681568 від 05.07.2013 року 11:05:48.

12.02.2016 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., номер запису про право власності: 13236187 від 14:56:56, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28219136.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубненського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області.

Відповідно до п. 8 Постанови Ради Міністрів УРСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» до членів кооперативу приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу, а також громадяни, зазначені у пункті 37, абзаці першому пункту 43 і абзаці першому пункту 55 цього Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Згідно Розділу ІІ пункту 10 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу затверджених постановою РМУ РСР «Про затвердження Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу від 5 червня 1985 року №228, громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу.

Відповідно до пункту 27 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу затверджених постановою РМУ РСР «Про затвердження Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу від 5 червня 1985 р. №228, особі прийнятій член житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається в безстрокове користування окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску та граничного розміру жилої площі, передбаченого пунктом 28 цього Примірного статуту. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відмову у видачі ордеру може бути оскаржено в судовому порядку.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення.

Відповідно до п. 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, житлово-будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Вступні внески вносяться, як зазначено в п. 23 Примірного статуту ЖБК, членами ЖБК, які вступили до кооперативу до здачі будинку (будинків) в експлуатацію. Вступні і пайові внески члени ЖБК вносять на рахунок кооперативу в установі банку.

У пп. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.87 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю, враховуючи таке, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Право власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу, згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення даних правовідносин, виникає внаслідок повного внесення пайового внеску.

Якщо право власності на пай мали й інші особи, крім члена «ЖБК», який завершив сплату цього внеску (його подружжя, члени сім`ї), право власності на квартиру виникає в усіх учасників спільної власності відповідно до розміру їхніх часток у загальній сумі пайового внеску.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, «об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно».

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11, звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК.

Згідно ч. 1 ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно ст. 146 ЖК, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС (статті 22, 24, 28, 29), а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 постанови від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку, що спірна кватира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що оскільки що спірна кватира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 порушено право ОСОБА_1 при отриманні свідоцтва про право власності на спірну квартиру, тому свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 від 22.01.2009 року, свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю ., договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.02.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., підлягають визнанню не дійсними лише в частині 1/2 спірної квартири, а не в цілому як помилково визначено судом першої інстанції, з виключенням з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних номерів запису про право власності саме на 1/2 спірної квартири.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

При цьому, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 набув спірне майно на законних підставах та є добросовісним набувачем, посилаючись на приписи ст. 325 ЦК України, так як придбав спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2016 року, укладеного із ОСОБА_3 , сплативши при цьому грошові кошти у розмірі 597 000 грн., а при цьому ОСОБА_1 право власності відповідача за первісним позовом не визнається та оскаржується у судовому порядку, а тому за ним має бути визнано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна є необґрунтованими.

Як вбачається із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №53171894 від 12.02.2016 року, реєстрація права власності на 1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_2 існує, є чинною та не скасовано. Отже, ОСОБА_2 фактично вже є власником 1/2 частини спірного нерухомого майна, тому у даному випадку спірні правовідносини за зустрічним позовом відсутні, що є підставою для відмови у позові. Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 змінити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 від 22.01.2009 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.

Виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 1529754, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3681568 від 05.07.2013 року 11:05:48, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С . Ю. на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 119 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 від 12.02.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., номер запису про право власності: :56:56, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28219136.

Виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 13236187, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28219136 від 12.02.2016 року 16:04:27, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст Постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець