КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року

м. Київ

справа № 362/1102/19

провадження № 22-ц/824/7839/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Марчука Миколи Валерійовича

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року у складі судді Корнієнка С.В.

у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обґрунтування вимог зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, придбали двокімнатну квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 Вказану квартиру було придбано за рахунок кредитних коштів у розмірі 507 677,00 грн., які були надані Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на підставі кредитного договору №6 від 21 липня 2011 року.

Зазначав, що заявник виявив бажання поділити вищевказане майно шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про поділ майна, але ОСОБА_2 відмовилася розділити майно в добровільному порядку, що стало підставою для підготовки позовної заяви про поділ майна подружжя.

Однак при підготовці позовної заяви заявнику стало відомо, що у провадженні державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Старцевої В.О. перебуває виконавче провадження №56917708, відкрите з примусового виконання виконавчого листа №758/9921/15-ц від 20 червня 2018 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , а саме на вищевказану двокімнатну квартиру в рахунок стягнення грошових коштів у розмірі 620 041,78 грн. на користь Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Уважає, що оскільки Ѕ частина квартири належить заявнику, а стягнення має бути звернуто на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, відчуження належної заявнику частки квартири на електронних торгах є порушенням його права як співвласника майна. Таким чином, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії Державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України або будь-якому його регіональному відділенню, а саме заборонити проводити електронні торги щодо предмету іпотеки та зупинити реалізацію арештованого майна: двокімнатної квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , номер лоту 330874 .

Ухвалою міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року заяву задоволено.

Заборонено вчиняти дії державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України або будь-якому його регіональному відділенню, а саме, проводити електронні торги щодо предмету іпотеки та зупинено реалізацію арештованого майна: двокімнатної квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , номер лоту: 330874 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 17 квітня 2019 року директор Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Марчук М.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., оскільки вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що є підставою для її скасування.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не обґрунтував яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім того, заявник у своїй заяві не вказав причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов саме шляхом заборони проводити електронні торги щодо предмету іпотеки та зупинення реалізації арештованого майна та не надав належні та допустимі докази на підтвердження такої необхідності.

03 червня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

31 травня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про залишення без руху апеляційної скарги з підстав того, що на думку представника позивача апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та не надано суду будь-яких допустимих, достовірних та достатніх доказів того, коли саме Іпотечному центру стало відомо про існування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, указане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки на даній стадії перегляду справи судом апеляційної інстанції цивільним процесуальним кодексом не передбачено вчинення такої процесуальної дії, як залишення без руху апеляційної скарги.

Окрім того, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, судом досліджено наявні у справі матеріали, на підставі яких дійдено висновку про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 , не були відомі суду станом на час відкриття апеляційного провадження у справі.

ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

03 червня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 . - ОСОБА_4. про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що останній приймає участь в іншому судовому засіданні, яке призначено на 04 червня 2019 року, що унеможливлює його участь у призначеному в даній справі судовому засіданні.

Разом з тим, дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки участь сторін та інших учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи та не порушує прав заявника на захист та принцип змагальності у цивільному процесі з огляду на те, що доводи та аргументи представником заявника викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а про необхідність подання будь-яких додаткових пояснень та доказів представником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не заявлено.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що існує загроза неможливості виконання майбутнього рішення суду чи утруднення його виконання, що може призвести до порушення збалансованості інтересів сторін та істотного порушення прав та законних інтересів позивача до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили у разі задоволенні позовних вимог.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову:

1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії;

3) встановлення обов`язку вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів;

9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) інші заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони вчиняти дії державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України або будь-якому його регіональному відділенню, а саме, проводити електронні торги щодо предмету іпотеки та зупинення реалізації арештованого майна: двокімнатної квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , номер лоту: 330874 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначав про те, що заявник має намір звернутися з позовною заявою про поділ майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири.

У мотивування вимог заяви про забезпечення позову представник заявника зазначав, що вищезазначена квартира придбана за час перебування у шлюбі та є спільним майном подружжя, тому ОСОБА_1 має право на Ѕ частину зазначеного майна.

Статтями 60 та 61 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом установлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. У такому випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Обґрунтовуючи необхідність застосування вказаних заходів забезпечення позову, представник заявника посилався на те, що існує виконавче провадження № 56917708 з примусового виконання виконавчого листа №758/9921/15-ц від 20 червня 2018 року, виданого Подільським районним судом м. Києва, про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яка є дружиною заявника ОСОБА_1 , а саме, на вищезазначену спірну квартиру у рахунок стягнення грошових коштів у розмірі 620 041,78 грн. на користь Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Як убачається із заяви про забезпечення позову, спірне майно передане на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, номер лоту 330874. Електронні торги, відповідно до інформації, розміщеної на веб-сайті «СЕТАМ», мали відбутися 06 березня 2019 року.

Отже, продовження електронних торгів призведе до переходу права власності на спірне нерухоме майно до переможця торгів.

Таким чином, виходячи з викладеного, реалізація спірної квартири на прилюдних торгах може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав ОСОБА_1 , за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Ураховуючи предмет позову, з яким має намір звернутися ОСОБА_1 , колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову до його пред`явлення шляхом заборони вчиняти дії державному підприємству «СЕТАМ» або будь-якому його регіональному відділенню, а саме, проводити електронні торги щодо предмету іпотеки та зупинення реалізації арештованого майна.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо наявності підстав уважати про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Марчука Миколи Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай