ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3386/19 Справа № 201/9274/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів /а.с. 1/.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнено аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 03.10.2016р. Як зазначає позивач, на час стягнення аліментів відповідач офіційно працював сантехніком. Але приблизно рік тому залишив цю роботу, став займатися виконанням робіт по встановленню та ремонту сантехніки для приватних осіб, а також виконанням будівельних робіт. Таким чином, став отримувати досить пристойний нерегулярний, мінливий дохід, який ніде офіційно не відображається. На даний час діти позивачки та відповідача потребують значно більшого догляду, оскільки збільшилися витрати на лікування та розвиток дітей. Сини мають розлад мови у вигляді загального недорозвитку мови, стоять на обліку у невролога та логопеда, проходять курс лікування в КЗ «Спец Центр медико-соціальної реабілітації дітей ДОР», потребують постійного медикаментозного та санаторно-курортного лікування, що підтверджується амбулаторними медичними картками. Все це потребує постійних значних витрат. За даних обставин позивач вважає, що відповідач здатен сплачувати аліменти в розмірі по 2 500 гривень на місяць на кожну дитину, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року зазначений позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів, стягнутих згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2017р. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2500 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 2500 гривень щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі /а.с. 40-43/.

Апеляційну скаргу обгрунтовувує тим, що суд першої інстанції не врахував дійсний розмір доходів та матеріальний стан ОСОБА_1 , що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на те, що спільні діти сторін потребують значно більшого догляду, оскільки з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів збільшилися витрати на лікування та розвиток дітей.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис № 102 від 17 грудня 2012 року, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 6/.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 45 від 19 червня 2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 5/.

Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні /а.с. 2-4/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року присуджено до стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Дніпропетровська, Україна, аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь матері цих дітей ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повноліття, починаючи стягнення з 03 жовтня 2016 року /а.с. 2-4/.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що розмір стягнутих аліментів є недостатнім для утримання дітей, тому є підстави збільшити розмір аліментів.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

В своїй позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що у відповідача з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на користь дітей покращився майновий стан відповідача, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, але їй відомо, що він отримує нерегулярний та мінливий дохід, однак жодних доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідача не надала.

Судова колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув.

Доводи позивачки, що діти потребують постійного лікування та мають потребу у регулярній реабілітації, що потребує додаткових витрат, колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Проте позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у даній справі позивачем не заявлені.

З урахуванням викладених обставин в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров