Справа №701/334/19
Номер провадження2/701/206/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника адвоката позивача за дорученням: Костенко ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача та трететьої осби про скасування заборгованості по сплаті аліментів.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Від шлюбу сторони мають двох дітей, дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу між сторонами в них виник спір щодо утримання дітей, які за рішенням суду залишились проживати з матір`ю, відповідачка ОСОБА_7 , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, 09.02.2009 року її позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_8 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2009 року до досягнення повноліття старшою дитиною.

05.04.2016 року між їх спільною дочкою, відповідачкою та її теперішнім чоловіком відбувся конфлікт, внаслідок якого дочка ОСОБА_5 , відмовилась проживати з матір`ю і виявила бажання в подальшому проживати з батьком, ОСОБА_1 , та його теперішньою родиною: дружиною, та іншими неповнолітніми дітьми позивача та його дружини. Відповідно до довідки, виданої Багвянською сільською радою, довідки про склад сім`ї, акту обстеження умов проживання сім`ї, ОСОБА_5 , проживає в сім`ї позивача та перебуває на його утриманні від 5 квітня 2016 року і по даний час.

Рішення про те, що з 05.04.2016 року ОСОБА_9 буде проживати в родині батька, було прийняте сторонами спільно, після того, як ОСОБА_9 категорично відмовилась повертатись для подальшого проживання разом з матір`ю та її родиною. Одночасно сторонами було обговорено та вирішено питання щодо того, що подальше стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки в подальшому є недоцільним, а саме, вони домовились, що оскільки ОСОБА_9 відтепер проживає з батьком, а ОСОБА_10 залишився проживати з матір`ю, з метою уникнення конфліктів в майбутньому, відповідачка ОСОБА_7 , зобов`язалась звернутись до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з заявою про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання в зв`язку з тим, що разом з кожним із батьків залишилась проживати і перебувати на утриманні одна дитина. Питання про подальше проживання ОСОБА_11 в родині батька було вирішено ними спільно, до органів місцевої влади, служби в справах сім`ї чи до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини позивач не звертався. На момент переїзду ОСОБА_11 до батька їй виповнилось повних 15 років і 8 місяців, тобто, відповідно до ст. 160 СК України, якою визначено, що, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки позивач був впевнений, що із колишньою дружиною домовився про те, що вона звертається до Маньківського РВ ДВС з заявою про завершення виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється нарахування заборгованості зі сплати аліментів, то до Маньківського РВ ДВС він в подальшому не звертався і не цікавився тим, чи насправді ОСОБА_7 , звернулась з відповідною заявою до виконавчої служби. Тому, коли восени 2018 року його було викликано до Маньківського РВ ДВС та повідомлено про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, в той час як позивач був впевнений в тому, що відповідно до заяви ОСОБА_12 , виконавче провадження закрите, а нарахування та стягнення аліментів з нього на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей припинене, позивач намагався вирішити даний спір в позасудовому порядку з відповідачкою з тим, щоб вона звернулась до Маньківського РВ ДВС із заявою про закриття виконавчого провадження в зв`язку з тим, що дочка ОСОБА_9 з 05.04.2016 року проживала разом з ним та перебувала на її утриманні, тобто фактично кожна із сторін спору мала на утриманні по одній неповнолітній дитині. Крім того, на даний час ОСОБА_9 досягла повноліття, їй виповнилось повних 18 років і 8 місяців, є студенткою денної форми навчання у державному навчальному закладі «Буцький політехнічний ліцей», зареєстрована за місцем проживання матері, однак з 05.04.2016 року проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , і перебуває на його утриманні. Оскільки ОСОБА_9 навчається на денній формі навчання, вона не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та забезпечувати себе матеріально. Стипендії на проживання, харчування, проїзд, та для задоволення її інших щоденних потреб не вистачає, і на даний час позивач все ще несе витрати по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Відповідно до довідки, виданої ДНЗ «Буцький політехнічний ліцей», ОСОБА_5 , дійсно навчається з 01.09.2017 по 30.06.2020 роки, і відповідно, до 30.06.2020 року перебуватиме на утриманні батька.

Крім того, стан здоров`я позивача за останні роки значно погіршився, відповідно до довідки, виданої 18.01.2019 року Маньківським ЦПМДС, позивач перебуває на «Д» обліку з приводу: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, високий ризик. Гіпертензивне серце. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки Гіса ст. ІІА. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. на фоні ГХ та атеросклерозу з вираженим вестибулоатаксичним синдромом. За станом здоров`я потребує постійного лікування. Лікування є дороговартісним і потребує значних фінансових коштів. Також, в зв`язку з наявністю гіпертонічної хвороби, позивач не може влаштуватись на роботу, оскільки потенційні роботодавці відмовляються брати його на роботу. Також, син позивача від другого шлюбу, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , також хворіє, відповідно до висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку дитини від 21.09.2015 року та від 11.02.2019 року, у дитини діагностовано наявність арахноідальної кисти правої лобноконвекситальної поверхні, та, відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого №7981, 10924, дитині встановлено діагноз: Анізометропія. Складна гіперметропія середнього ступеню, амбліопія лівого ока. Дитина весь час проходить амбулаторне лікування, яке потребує значних фінансових коштів. Таким чином, спільна дочка сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, крім того, у нього на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сам позивач та син ОСОБА_14 хворіють і потребують постійного лікування, син сторін ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, не має змоги працевлаштуватись. Таким чином, на той момент, а саме, 09.02.2009 року, тобто більше 10 років тому, коли судом був задоволений позов про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали разом з матір`ю та дійсно перебували на її утриманні. З 05.04.2016 року ситуація змінилась у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 прийняла рішення проживати разом з батьком, і, відповідно, припинила перебувати на утриманні матері і перейшла на утримання батька. Таким чином, в кожного з батьків на утриманні перебувало і перебуває на поточний момент по одній спільній дитині, а тому стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів позивача на утримання двох дітей несе для позивача індивідуальний та надмірний фінансовий тягар, що є неприпустимим, сам позивач та його восьмирічний син від другого шлюбу ОСОБА_14 хворіють, потребують постійного лікування, позивач не має змоги працевлаштуватись за спеціальністю, і мати будь-який дохід, а тому позивач вважає за необхідне звертатись до суду з відповідним позовом.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви уточнили позовні вимоги, а саме просять скасувати заборгованість по аліментах лише за період з квітня 2016 року по липень 2018 р. в сумі 17089 грн 17 коп та просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви уточнені позовні вимоги позивача про скасування заборгованості по аліментах за період з квітня 2016 року по липень 2018 р. в сумі 17089 грн 17 коп визнає та просить справу слухати у її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Від шлюбу сторони мають двох дітей, дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу між сторонами в них виник спір щодо утримання дітей, які за рішенням суду залишились проживати з матір`ю, відповідачка ОСОБА_7 , звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, 09.02.2009 року її позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_8 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2009 року до досягнення повноліття старшою дитиною.

Судом встановлено, що з 01.04.2016 р. дочка ОСОБА_9 стала проживати з позивачем і перебувала на його утриманні до повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Відповідачка визнаючи позовні вимоги фактично визнала даний факт і проти нього не заперечувала.

Згідно довідки-розрахунку Маньківського РВ ДВС від 30.10.2018 р.(а.с.16) вбачається, що заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 р. складає 42438 грн. 50 коп. Заборгованість по аліментах стосуються аліментів на утримання двох спільних дітей сторін.

Згідно з ч. 2ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз"яснено в п. 22 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №3від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у звязку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідност. 180 СК Українибатьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, аст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів є можливим за наявності істотних обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістомст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.04.2016 року до сягнення повноліття проживала з позивачем і перебувала на його утриманні.

У звязку з чим стягнення заборгованості з аліментів на користь відповідачки за період з 01.04.2016 р. по 31.07.2018 р. не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, а навпаки, погіршить їх забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, як звільнення позивача від заборгованості за відповідний період за аліментами відповідатиме інтересам дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини: дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідачки за період з 01.04.2016 р. по 31.07.2018 рік, розмір якої згідно наданого розрахунку становить 17089,17 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 18, 180, 181,183, 192, 197, 273 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів в сумі 17089,17 грн., за період з 01.04.2016 р. по 31.07.2018 р. на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (уродженка та зареєстрована АДРЕСА_2 проживає без реєстрації в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованих до стягнення на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09.02.2009 р. по справі №2-66/2009.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський