30.05.2019 року Провадження №2/425/339/19
Справа №425/1044/19
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Романовського Є.О.,
за участю секретаря - Чикунової Ю.С.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25.06.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір на виконання послуг з доставки будматеріалу, виготовлення, установки вікон, рам на балкон за адресою: Луганська область, м. Рубіжне,
вул. Ліньовська, 24 на суму 41 000 грн. За вказаним договором відповідач повинен був до 12.07.2018 року привести позивачу будматеріали та зробити демонтаж старого даху на новий та покрити його профнастилом. Позивач в свою чергу сплатив відповідачу
41 000 грн, однак ОСОБА_2 вказані умови договору не виконав, чим спричинив позивачу моральну шкоду, яка призвела до психологічного стресу. 12.11.2018 року позивач на адресу відповідача направив претензію про порушення договірних зобов`язань, однак відповідач відмовився отримувати вказану претензію.
У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови зазначеного договору, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вартість передоплати за не зроблені послуги з доставки будівельних матеріалів, демонтажу старого даху на новий і покриття даху профнастиломна будинку АДРЕСА_1 у розмірі 41 000,00 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутність не надходило.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення.
30.05.2019 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
25.06.2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про виконання послуг, доставки будматеріалів, виготовлення, встановлення вікон, рам на балкон, відповідно до якого останній зобов`язався виконати зазначені послуги в період з 05.06.2018 року по 12.07.2018 року на загальну суму 69 136,00 грн, а ОСОБА_1 вніс передоплату у розмірі 41 000 грн (а.с.5).
12.11.2018 року ОСОБА_1 на адресу суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 було направлено претензію про повернення внесеної передоплати у розмірі 41 000 грн за невиконанні умови договору від 25.06.2018 року а саме: доставки будівельних матеріалів, демонтажу старого даху на новий і покриття даху профнастилом на будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).
Відповідно до ч. 3 ст. 14 ЦК України виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
В ч. 1 ст. 906 ЦК України зазначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав позивачу передбачені договором послуги та не повернув внесену ним передоплату у розмірі 41 000,00 грн. на вимогу позивача, а тому враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості передоплати за не зроблені послуги з доставки будівельних матеріалів, демонтажу старого даху на новий і покриття даху профнастилом на будинку
АДРЕСА_1 у розмірі 41 000, 00 грн., підлягають задоволенню.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача.
У ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Чинне законодавство не встановлює розмір морального відшкодування. Відповідно до положень ст. 23 ЦК це право залишено за судом і визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. До того ж зазначена норма містить порядок визначення судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди і з цього приводу наявні відповідні роз`яснення Верховного Суду України у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зважаючи на вищевикладене та на наслідки, що настали внаслідок не виконання відповідачем передбачених договором послуг, які проявилися зокрема у не можливості позивачем самостійно здійснити демонтаж старого даху та зробити новий, а також негативне відношення відповідача до позивача як замовника послуг, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при зверненні з вказаним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 768,40 грн.
Оскільки позивач звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про про захист прав споживачів» від сплати судового збору, його має бути стягнуто з відповідача в дохід держави.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, з відповідача на користьпозивача підлягає стягненню сплачений останнім та документально підтверджений судовий збір у розмірі 768,40 грн. за вимогу майнового характеру, а саме відшкодування моральної шкоди (а.с.1).
Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн., а також на користь позивача у розмірі 768, 40 грн.
Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце знаходження:
АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1
( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) вартість передоплати за незроблені послуги з доставки будівельних матеріалів, демонтажу старого даху на новий та покриття даху профнастилом за договором, укладеним 25 червня
2018 року, у розмірі 41 000 (сорок одна тисяча) гривень 00 копійок.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце знаходження:
АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1
( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 (тисячу) гривень 00 копійок.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце знаходження:
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце знаходження:
АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1
( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду складено 05 червня 2019 року.

Суддя Є.О. Романовський