Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 504/1306/15-ц

провадження № 61-1799св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Порто-Франко», правонаступником якого є ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року у складі суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Уквітні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування арешту та заборони відчуження.

Позов обґрунтовано тим, що між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №489/1-13 від 03 липня 2013 року, за яким з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30 липня 2013 року та додаткової угоди № 2 від 26 лютого 2014 року, позичальник отримав кредит у розмірі 1 500 000 грн зі сплатою 14,5 % річних на строк до 25 лютого 2015 року. На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір від 30 липня 2013 року, за яким передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,2 га (кадастровий номер НОМЕР_1) цільового призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 448,2 кв. м, житловою площею 104,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на невиконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, позивач просив:у рахунок заборгованості за кредитним договором станом на 01 лютого 2017 року у розмірі 3 464 297 грн 09 коп. звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,2 га (кадастровий номер НОМЕР_1) цільового призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом надання АБ «Порто-Франко» права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцеві відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в розмірі 1 002 348 грн 57 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором станом на 01 лютого 2017 року у розмірі 3 464 297 грн 09 коп.; скасувати арешт та заборону відчуження, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у справі №761/2817/15-к на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2 ) та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про процесуальне правонаступництво, замінено позивача ПАТ АБ «Порто-Франко» правонаступником ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01 лютого 2017 року у розмірі 3 464 297 грн 09 коп.; звернуто в рахунок заборгованості за кредитним договором стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2 ) та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання іпотекодержателю право продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцеві за ціною встановленою на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в розмірі 1 002 348 грн 57 коп.; скасовано арешт та заборону відчуження, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в справі №761/2817/15-к на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2 ) та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 827 грн, з ОСОБА_3 на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 1 827 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 01 лютого 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 3 464 297 грн 09 коп., яка підлягає стягненню із позичальника та за рахунок предмета забезпечувального обтяження.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі правонаступника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат - закрито.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2017 року в частині вимог ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі правонаступника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту та заборони відчуження, накладених ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в кримінальній справі №761/2817/15-к на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) та житловий будинок (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), розташовані по АДРЕСА_1 , скасовано, провадження в справі в частині вимог про скасування арешту та заборони відчуження закрито.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ АБ «Порто-Франко в особі правонаступника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат - змінено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість станом на 27 лютого 2017 року в загальній сумі 1 352 994 грн 88 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 2 854 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що безпідставними є доводи ОСОБА_2 в тій частині, що ОСОБА_1 не має права вимоги, оскільки не може бути кредитором в силу того, що є фізичною особою, відповідно, є особою яка не має статусу банківської або фінансової установи. Так, право вимоги ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке в свою чергу відступило право вимоги фізичній особі ОСОБА_1 Відступлення права вимоги мало місце на підставі договорів відступлення прав вимоги (цесії), а не факторингу, відтак, наявність у ОСОБА_1 як сторони договору відступлення ліцензії на здійснення фінансових послуг не вимагається. Ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення з заборгованості, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, однак неправильно визначив розмір заборгованості, що підлягала стягненню на користь ОСОБА_1 як нового кредитора. Договором № 22 про відступлення права вимоги від 27 лютого 2017 року визначено перехід до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» боргових зобов`язань станом на 27 лютого 2017 року в сумі 1 352 994грн 88 коп. Договором про відступлення права вимоги від 27 лютого 2017 року визначено перехід до нового кредитора ОСОБА_1 боргових зобов`язань станом на 27 лютого 2017 року в сумі 1 352 994грн 88 коп. Отже, обсяг зобов`язання, що перейшли до нових кредиторів, встановлено договорами про відступлення права вимоги, у встановлений договорами обсяг зобов`язань ввійшли зобов`язання за кредитом в сумі 1 352 994грн 88 коп. та, відповідно, не ввійшли зобов`язання за відсотками в сумі 379 468грн 76 коп., з пені за виникнення простроченої заборгованості за кредитом за період з 22 травня 2016 року по 01 лютого 2017 року в сумі 1 731 833грн 45 коп. Таким чином, відсутні підстави для стягнення на користь нового кредитора ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 3 464 297 грн 09 коп., обґрунтованим є стягнення заборгованості в сумі 1 352 994грн 88 коп., оскільки в інших зобов`язаннях за умовами договорів відступлення права вимоги не було.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором відступлення прав вимоги до нього перейшло у тому числі право на проценти та пеню. Будь-яких обмежень щодо відступлення права вимоги договір від 27 лютого 2017 року не містить. Крім того, апеляційний суд стягнув із відповідача судовий збір на рахунок держави, проте питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат не вирішив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №489/1-13 від 03 липня 2013 року, за яким позичальнику відкрито відзивну реверсивну кредитну лінію з лімітом 1 500 000 грн зі сплатою 14,5 % річних на строк до 02 липня 2014 року.

Також між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди до кредитного договору № 1 від 30 липня 2013 року та 2 від 26 лютого 2014 року, якими, зокрема, строк кредитування продовжено до 25 лютого 2015 року.

Кредитні кошти ОСОБА_2 надано згідно заяви на видачу готівки № 1193 від 03 липня 2013 року (надання траншу в розмірі 550 тис. грн), заяви на видачу готівки № 404 від 04 липня 2013 року (надання траншу у розмірі 400 тис. грн), заяви на видачу готівки № 490 від 09 липня 2013 року (надання траншу у розмірі 403 тис. грн); отримані в кредит кошти погашалися частково.

Між ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №22 про відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року, за яким відступлено право вимоги за укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 кредитним договором №489/1-13 від 03 липня 2013 року боргових зобов`язань станом на 25 лютого 2017 року в сумі 1 352 994грн 88 коп. ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року, за яким відступлено право вимоги за укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 кредитним договором №489/1-13 від 03 липня 2013 року боргових зобов`язань станом на 27 лютого 2017 року в сумі 1 352 994грн 88 коп. ОСОБА_1

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом борг станом на 01 лютого 2017 року становить за кредитом 1 352 994грн 88 коп., за процентами 379 468грн 76 коп., пеня за виникнення простроченої заборгованості за кредитом за період з 22 травня 2016 року по 01 лютого 2017 року - 1 731 833грн 45 коп.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК Українипередбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом пункту 2 договору № 22 про відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» перейшли права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов?язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до договору.

На підставі договору відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року право кредитора за спірним кредитним договором перейшло до ОСОБА_1 , зокрема, право вимоги виконання боржником зобов?язань за кредитним договором у розмірі 1 352 994 грн 88 коп., а також зобов?язання за неустойкою та процентами за кредитним договором.

Таким чином, до ОСОБА_1 перейшли права кредитора у тому обсязі, які мав первісний кредитор, у тому числі щодо права нарахування процентів та застосування наслідків порушення зобов`язання, тому висновки апеляційного суду про те, що у встановлений договорами про відступлення права вимоги обсяг зобов`язань ввійшли зобов`язання за кредитом в сумі 1 352 994 грн 88 коп. та, відповідно, не ввійшли зобов`язання за відсотками в сумі 379 468 грн 76 коп. та пені за період з 22 травня 2016 року по 01 лютого 2017 року в сумі 1 731 833 грн 45 коп., не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, неправильне застосування апеляційним судом положень закону щодо заміни кредитора у зобов?язанні не призвело до неправильного вирішення справи.

Суди установили, що строк дії кредитного договору закінчився25 лютого 2015 року.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

З урахуванням викладеного, нарахування кредитором позичальнику процентів та пені після 25 лютого 2015 року є необґрунтованим.

До стягнення позивачем заявлено проценти за період нарахування із 25 лютого 2015 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 379 468 грн 76 коп. та пеню за період з 22 травня 2016 року по 01 лютого 2017 року в сумі 1 731 833 грн 45 коп., тому в цій частині позов задоволенню не підлягає у зв?язку з безпідставністю нарахування процентів та пені після закінчення строку кредитування.

Враховуючи те, що апеляційний суд відмовив у стягненні процентів та пені, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині відсутні.

Щодо розподілу судових витрат апеляційним судом, заявник у касаційній скарзі посилається на те, що апеляційний суд стягнув із відповідача судовий збір на рахунок держави, проте питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат не вирішив.

За змістом частини другої статті 388 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, суд касаційної інстанції переглядає правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права щодо вирішених позовних вимог чи проведеного розподілу судових витрат.

Якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у порядку статті 270 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем, не може бути підставою скасування рішення апеляційного суду, оскільки щодо невирішеного питання суд може ухвалити додаткове рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик