Справа №173/3172/18
Провадження №2/173/467/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді - Петрюк Т.М.

при секретарі - Рудовій Л.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про скасування заборгованості по сплаті аліментів до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

22.02.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовче судове засідання на 10.04.2019 року.

19.04.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 23.05.2019.2019 року

Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 23.05.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить скасувати заборгованість по сплаті аліментів, стягуваних з неї на підставі наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 року № 173/1262/18 на користь відповідача, яка утворилась в період з 05.06.2018 року по 01.01.2019 року в сумі 10557.37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем по справі вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з 2009 року по 2013 рік

В період спільного у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення спільного проживання син залишився проживати разом з нею. Спір щодо визначення місця проживання дитини між ними відсутній.

Їх дитина хворіє має діагноз: затримка психічного розвитку. Тому його утримання потребує значних витрат.

В 2014 році вона звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення аліментів з відповідача. За рішенням суду з відповідача були стягненні аліменти на її користь на утримання їх спільної дитини.

Син проживає з нею та перебуває на її утриманні.

В 2018 році вона змушена була виїхати за кордон з ( 14.05.2018 року по 09.08.2019 року) і лише на цей час залишила проживати дитину з батьком.

Повернувшись до України вона забрала сина до себе і на сьогоднішній день син проживає разом з нею.

В грудні місяці 2018 року вона була викликана до Верхньодніпровського районного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, де їй було повідомлено про те, що 05.07.2018 року Верхньодніпровським районним судом було видано наказ № 173/1262/18 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів її доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.06.2018 року.

Тобто скориставшись тим, що вона виїхала за кордон, відповідач подав заяву про стягнення з неї аліментів, який проживає з нею, позбавляючи його права на гідне утримання, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному об`ємі за доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , проти задоволення позовних вимог заперечував, виходячи з того, що з нього стягуються аліменти на утримання сина на користь позивачка. В минулому році позивачка поїхала за кордон, при цьому своєчасно не попередила його про свій від`їзд. І лише перед самим від`їздом привела дитину, яка весь час її відсутності проживала з його матір`ю. При цьому будь-якого матеріального утримання на дитину на час свого від`їзду не надала. Весь час, що позивача не було в Україні, він утримував свого сина та надавав матері допомогу на його утримання. При цьому з нього стягувались аліменти і на користь позивачки, що й стало підставою для подання ним заяви про стягнення аліментів з позивачки. На даний час дитини проживає тиждень у позивачки, тиждень у його матері, при цьому коли дитина перебуває у його матері позивачка не надає допомоги на утримання сина. Тому він не заперечує проти звільнення позивачку від заборгованості з аліментів, лише у випадку, коли вона відмовитись від стягнення аліментів з нього, так як він утримує свого сина, коли той проживає у його матері.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року по 2013 рік., що сторонами визнається

В період спільного проживання у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. В якому сторони записані батьками дитини.

Згідно наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 року з позивача на користь відповідача стягнені аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, що підтверджується копією судового наказу .

Як встановлено в судовому засіданні після припинення спільного проживання син залишився проживати з позивачкою та з відповідача за рішенням суду стягнені аліменти на його утримання на користь позивачки.

В 2018 році позивач на три місяці виїздила на заробітки до Польщі і в цей час син сторін проживав з матір`ю відповідача, що сторонами підтверджено в судовому засіданні.

В цей час з позивачки були стягнені аліменти на утримання сина за судовим наказом на користь відповідача.

Проте, судом також встановлено, що після повернення до України позивачка забрала дитину до себе. Та дитина в основному проживає з позивачкою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Виходячи з того, що з вересня місяця 2018 року дитина сторін переважно проживає з матір`ю, позивачкою у справі та перебуває на її утриманні, суд вважає з можливе задовольнити позовні вимоги та звільнити відповідачку від сплати заборгованості з аліментів, яка виникла з вересня місяця 2018 року.

Заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла, до даного періоду на думку суду не підлягає скасуванню, так як в даний період син сторін проживав не з позивачкою і останньою не надано доказів того, що виїжджаючи за межі України позивач залишила грошові кошти чи надавала матеріальне забезпечення на утримання дитини іншим чином відповідачу чи його матері.

Розрахунок заборгованості, який підлягає скасуванню з позивачки є наступним: з червня 2018 по 31 серпня 2019 року позивач мала сплати аліменти в загальній сумі 3017.37 грн. ( 912.23= 1052.57+1052.57), дана заборгованість з аліментів не підлягає скасуванню з позивачки.

Заборгованість з аліментів, яка підлягає скасуванню з позивачки складатиме: 10557.37 грн., - 3017.37 грн., = 7540.00 грн.

В даній частині заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно заявлених позовних вимог в сумі 500.00 грн.. в іншій частині сплачені судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування від заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити частково

Звільнити від сплати заборгованості по аліментам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , стягуваних на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 , за наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року № 173/1262/18, на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що виникла за період з 01.09.2018 року по 01.01.2019 року в сумі 7540.00 (сім тисяч п`ятсот сорок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 500.00 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02.06. 2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 03.06.2019 року

Оприлюднене 05.06.2019 року

Дата набрання законної сили: 03.07.2019 року