Справа № 288/96/17
Провадження № 2/288/58/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Франчук Ю.О.,

Позивача - ОСОБА_2,

представника Позивача - ОСОБА_1 ,

представника Відповідача - Бас А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» про визнання незаконним наказу № 392 про внесення змін до штатного розпису, наказу № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві, наказу № 171-к про звільнення ОСОБА_2 та їх скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» (далі - Відповідач) про визнання незаконним наказу № 392 про внесення змін до штатного розпису, наказу № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві, наказу № 171-к про звільнення ОСОБА_2 та їх скасування в якому з врахуванням уточнених позовних вимог /т.1 а.с.181-187/ вказує, що 27 березня 2003 року він був прийнятий на роботу в Попільнянський держлісгосп на посаду інженера-економіста відділу збуту, в подальшому підприємство було перейменовано в державне підприємство по експорту продукції лісгоспу та 26 січня 2015 року назву посади Позивача змінено на - менеджер (управитель) із збуту 2 категорії.

29 вересня 2016 року наказом директора підприємства № 346 від 29 вересня 2016 року, Позивачу було оголошено догану за недоліки в роботі, оговорені в констатуючій частині наказу та попереджено, що в разі повторення подібних випадків в подальшій роботі, буде ставитись питання про перебування на займаній посаді. Підставою для винесення наказу було те, що 22 вересня 2016 року в ДП «Попільнянське лісове господарство» було проведено обшук документів по відпуску лісопродукції фірмі «Осуна Холдинг» та « Трайд Холдинг » і у верхній шухляді столу, яким користується Позивач, було знайдено чисті аркуші паперу з відтисками печаток іноземних фірм.

24 жовтня 2016 року директором підприємства було видано наказ № 392 від 24 жовтня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким виключено із штатного розпису підприємства 1 посаду менеджера (управителя) із збуту 2 категорії. Цього ж числа, директором підприємства було видано наказ № 393 від 24 жовтня 2016 року «Про скорочення робочих місць на підприємстві», яким Позивача скорочено з 30 грудня 2016 року та вручено йому Повідомлення про скорочення.

27 грудня 2016 року було видано наказ № 171-к від 27 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2 », яким Позивача звільнено з посади менеджера (управителя) із збуту 2 категорії, в зв`язку із скороченням штату працівників 30 грудня 2016 року.

Позивач вказує, що за 2016 та 2017 роки ніяких змін в організації виробництва і праці або змін у внутрішній організаційній структурі підприємства не відбулося, а тому у Відповідача відсутні економічно обґрунтовані підстави для скорочення його посади. Так, внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» № 2860-ІV від 08 вересня 2005 року, на який посилається Відповідач, спричинило лише зміни в напрямках реалізації продукції.

ДП «Попільнянське лісове господарство» протягом 2017 року реалізувало на експорт 3873 м. куб. дров паливних на суму 2686300.00 гривень та пиломатеріалів у кількості 1806 м. куб. дров паливних на суму 5994500 гривень, тобто за 2017 рік Відповідачем реалізовано продукції на загальну суму 8680800 гривень. Таким чином, сумарний об`єм реалізованої на експорт продукції не зменшився, а змінився лише асортимент продукції і підстав для скорочення посади Позивача та його звільнення не було.

Позивач зазначає, що під час його звільнення йому не було запропоновано жодної посади, не зважаючи на те, що він має диплом бухгалтера, диплом юриста та посвідчення водія і мав право займати відповідні посади на підприємстві, а тому Відповідачем не виконано вимоги щодо переважного права залишення Позивача на роботі при вивільненні працівника, в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Також, Позивач не мав зауважень щодо роботи, має високий професійний рівень та заохочувався керівництвом. Вважає, що незаконно звільнений, з порушенням законодавства і Відповідачем порушено його права та гарантії, як працівника.

При скороченні посади наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації за три місяці до звільнення працівника, це і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій між адміністрацією та профспілкою. Роботодавець протягом 30 днів проводить консультації із профспілкою про заходи щодо запобігання звільненню чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь - якого звільнення.

Наказ № 392 від 24 жовтня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» не було погоджено з профспілковою організацією, а лише відображено бажання виключити із штатного розпису посаду менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії і у зв`язку з цим направлено подання до профкому, щодо погодження питання скорочення фактично зайнятих на даний час посад. Протягом 30 днів профспілковий комітет мав вжити всіх заходів, щоб зберегти посаду, залучивши головних спеціалістів, у період роботи з 24 жовтня 2016 року по день звільнення - 30 грудня 2016 року Позивач перебував постійно на роботі, у відпустці чи лікарняному не був, про проведення подібних заходів не чув, йому не було запропоновано пройти перекваліфікацію. Профспілковий комітет швидко дав згоду на звільнення Позивача, не дотримавшись при цьому процедури обговорення та без відома Позивача, якого не було запрошено на засідання комітету і не повідомлено про його проведення. Лише у день звільнення він отримав витяг із протоколу засідання профспілкового комітету, що стало несподіванкою для Позивача.

Під час звільнення Позивачу не було запропоновано жодної посади, незважаючи на те, що він мав переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, тому що має три вищі (економічну, юридичну, педагогічну) освіти і диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Комерційна діяльність», посвідчення водія з правом керування вантажним та легковим транспортом і водійський стаж, тривалий стаж роботи на займаній посаді, досвід сумісництва з іншими посадами (радіолога і юриста) на підприємстві та грамоту за багаторічну, сумлінну працю в системі лісового господарства.

Профспілковим комітетом не враховано, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці. Роботодавець зробив подання на звільнення Позивача 24 жовтня 2016 року, що є грубим порушенням, оскільки профспілковий комітет дав дозвіл на звільнення 04 листопада 2016 року, тому подання про звільнення повинно бути не раніше цієї дати і лише через 15 днів після подання роботодавця - 19 листопада 2016 року, профспілковий комітет мав дати дозвіл на звільнення Позивача. Оскільки дозвіл на звільнення було дано 04 листопад 2016 року, тому повідомлення і наказ про звільнення повинні бути датовані не раніш 04 листопада 2016 року, і як наслідок - звільнення через два місяці - 04 листопада 2017 року.

Позивач зазначає, що профспілковий комітет 24 жовтня 2016 року відмовився вирішувати питання його звільнення, оскільки Позивач не є членом профспілкової організації, хоча він тривалий час був членом профспілки та сплачував внески, та 04 листопада 2016 року вирішувалось не тільки питання звільнення Позивача, а скорочення посади та зміни у штатному розписі. Завданням профспілки є захист робочих місць, проте думкою головного інженера, начальника відділу збуту та головного економіста не поцікавились, а Закон на який посилались при звільненні, приймався для створення робочих місць.

Протиправним є те, що вказані дії проводились без відома Позивача та їх наслідком став Наказ № 171-к від 27 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2 ». Вважає дії профспілкового комітету протизаконними і їх рішення щодо надання згоди на скорочення посади менеджера зі збуту ІІ категорії в штатному розписі ДП «Попільнянське лісове господарство» і звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, які є нелегітимними, протизаконними та нікчемними, крім того Наказ № 171-к від 27 грудня 2016 року не підписаний директором, а саме приймає на роботу і звільняє тільки директор.

Відповідач звинувачує Позивача в тому, що він не йде на примирення, тому що його посада відновлена, проте з даного приводу Позивач має сумнів щодо доцільності прийняття вказаної пропозиції Відповідача.

Винесені накази «Про внесення змін до штатного розпису», «Про скорочення робочих місць» і повідомлення Позивача про звільнення та подання адміністрації однією датою - 24 жовтня 2016 року, вказує про особисті мотиви керівництва і їх бажання швидше звільнити Позивача, доказом чого є винесення догани «Про недоліки в роботі менеджера (управителя) збуту ІІ категорії Яненка О.М.», яку Позивач вважає протизаконною.

Таким чином, Позивач вказує, що наказ про скорочення посади не є економічно обґрунтованим, порушена процедура при видачі наказів, порушена процедура його звільнення, не запропоновано позивачу іншого робочого місця, порушено переважне право Позивача залишитись на роботі та порушено його права, встановлені статтею 43 Конституції України, оскільки відповідно до посадової інструкції Позивач мав право займатися і займався реалізацією продукції як на експорт так я і на внутрішній ринок та переконаний, що його звільнення не є обґрунтованим і в діях керівництва простежуються особисті мотиви.

Відповідач, своїми діями також спричинив значні моральні страждання Позивачу, що призвело до втрати впевненості в завтрашньому дні, необхідності прикладання ним додаткових зусиль по організації свого життя, звернення до медичних закладів та повинні бути відшкодовані Відповідачем. Крім того, для захисту своїх інтересів по його незаконному звільненню та захисту своїх прав, Позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, на що витратив певну суму коштів.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати незаконним наказ № 392 про внесення змін до штатного розпису, наказ № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві, наказ № 171-к про звільнення ОСОБА_2 та їх скасувати, визнати дії профспілкового комітету, щодо його звільнення протиправними, визнати постанову № 1 засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року незаконною, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з Відповідача на його користь моральну шкоду та понесені судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. 27 серпня 2018 року, надав до суду заперечення на відзив, наданий Відповідачем на уточнену позовну заяву зазначив, що його було звільнено всупереч вимогам закону, яким навпаки передбачено забезпечення створення нових робочих місць. Об`єм лісозаготівлі в 2017 році не зменшився та значно виріс рівень переробки. Позивачу не було запропоновано ніякої роботи та можливість пройти кваліфікацію незважаючи на те, що він має дипломи та посвідчення водія. Враховуючи вищенаведені обставини, по його звільненню, що порушило його особисті майнові та немайнові права, Позивач вважає свої вимоги правомірними та такими, що підлягають до задоволення. /т.1 а.с.203-205, 206-211/

Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 06 серпня 2018 року надав відзив на уточнену позовну заяву в якому вказав, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, а тому кількість посад менеджерів (управителів) із збуту прямо залежить від обсягів лісозаготівлі, кількості видів продукції, обсягів реалізації та є індивідуальним для кожного підприємства, в зв`язку з чим і було скорочено посаду, яку займав Позивач. При звільненні працівника підприємством було дотримано вимоги закону, які визначено для випадків скорочення чисельності або штату працівників, виплачено всі належні кошти при звільненні та видано трудову книжку. Позивач був особисто ознайомлений з оскаржуваними наказами та заперечень з його сторони на надходило. Вакантні на час звільнення Позивача посади, згідно встановлених посадових обов`язків, не відповідали кваліфікації, спеціальності та стажу роботи Позивача. Профспілкова організація підприємства надала згоду на скорочення посади Позивача, питання щодо звільнення Позивача профспілковою організацією не розглядалось, оскільки він не був її членом. Відповідачем було запропоновано Позивачу зайняти вакантні на даний час посади, однак однозначної відповіді ним надано не було, що свідчить про відсутність наміру повернутися на роботу на підприємство. Також Позивачем не надано обґрунтованих доказів, які підтверджують заподіяння йому Відповідачем моральної шкоди. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. /т.1 а.с.132-136/

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, розглянувши справу на засадах змагальності сторін, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказом директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» № 392 від 24 жовтня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису», з 01 січня 2017 року виключено із штатного розпису посади по конторі лісгоспу: - менеджер (управитель) із збуту ІІ категорії - 1 одиниця. /т.1 а.с.4, 140/

Наказом директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» № 393 від 24 жовтня 2016 року «Про скорочення робочих місць на підприємстві», відповідно до наказу ДП «Попільнянське лісове господарство» № 392 від 24 жовтня 2016 року, скорочено з 30 грудня 2016 року наступних працівників: по конторі лісгоспу - менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії - ОСОБА_2 . /т.1 а.с.5, 141/

Відповідно до повідомлення директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» № 692 від 24 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 - менеджера (управителя із збуту) ІІ категорії ДП «Попільнянське лісове господарство» попереджено, що відповідно до наказу ДП «Попільнянське лісове господарство» № 393 від 24 жовтня 2016 року «Про скорочення робочих місць на підприємстві», посаду менеджер (управитель) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське лісове господарство», яку обіймає ОСОБА_2 з 30 грудня 2016 року - скорочено та він підлягає вивільненню, на даний час на підприємстві відсутні вакантні посади, зазначене повідомлення ОСОБА_2 отримав 24 жовтня 2016 року. /т.1 а.с.6, 138/

Відповідно до листа вих. № 694 від 24 жовтня 2016 року, директор ДП «Попільнянське лісове господарство» повідомив Голову первинної профспілкової організації, що відповідно до Наказів № 392 від 24 жовтня 2016 року, № 393 від 24 жовтня 2016 року, з 30 грудня 2016 року буде скорочена посада: менеджер (управитель) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське лісове господарство» - 1 одиниця, яку обіймає працівник ОСОБА_2 . /т.1 а.с.139/

Згідно Наказу директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» № 171-к від 27 грудня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2 », відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, ОСОБА_2 звільнено з посади менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське ЛГ» у зв`язку зі скороченням штату працівників 30 грудня 2016 року, визначено бухгалтерії ДП «Попільнянське лісове господарство» виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку 119 (сто дев`ятнадцять) календарних днів за період роботи з 27 березня 2013 року по 30 грудня 2016 року та вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку, згідно статті 44 КЗпП України, підстава: - наказ ДП «Попільнянське лісове господарство» від 24 жовтня 2016 року № 393; - наказ ДП «Попільнянське лісове господарство» від 24 жовтня 2016 року № 392; - витяг з протоколу засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року. /т.1 а.с.7, 142/

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12 липня 1995 року, ОСОБА_2 з 27 березня 2003 року прийнятий на роботу до державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» на посаду інженера - економіста відділу збуту, 03 травня 2006 року переведений на посаду інженера по експорту продукції лісгоспу, 26 січня 2015 року назву вказаної посади змінено на - менеджер /управитель/ із збуту ІІ категорії, 30 грудня 2016 року звільнений з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. /т.1 а.с.8, 218; т.2 а.с.41-46/

Згідно довідки ДП «Попільнянське лісове господарство» № 205 від 27 березня 2017 року та повідомлення ДП «Попільнянське лісове господарство» за вих. № 292 від 12 травня 2017 року, відповідно до штатного розпису на момент звільнення ОСОБА_2 , вакантні посади, які могли б бути йому запропоновані були відсутні, в період з 24 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року по підприємству були звільнені водії лісовозних автомобілів та майстер лісу Ружинського лісництва, дані посади не могли бути запропоновані ОСОБА_2 , так як він не має відповідної освіти. /т.1 а.с.30, 78/

Адміністрація ДП «Попільнянське лісове господарство» звернулася до голови профкому ДП Попільнянське ЛГ» з листом № 684 від 20 жовтня 2016 року в якому просила розглянути на засіданні профкому питання про звільнення з роботи менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії - ОСОБА_2 за значні упущення в роботі, халатне відношення до своїх посадових обов`язків. /т.1 а.с.219/

Як вбачається з Протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Попільнянське лісове господарство» від 24 жовтня 2016 року, винесено на порядок денний питання про надання згоди на звільнення з роботи менеджера із збуту ІІ категорії ОСОБА_2 (у відповідь на подання адміністрації ДП «Попільнянське лісове господарство» № 684 від 20 жовтня 2016 року), постановлено: у відповідності до п.5.9.12 Статуту профспілки працівників лісового господарства та статті 43 КЗпП, профспілковий комітет (виборний орган) первинної профспілкової організації дає або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві профспілки. ОСОБА_2 не є членом первинної профспілкової організації ДП «Попільнянське лісове господарство», тому звільнення з ініціативи адміністрації проводиться без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. /т.1 а.с.177/

Згідно Протоколу засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року та витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Попільнянське лісове господарство» від 04 листопада 2016 року, враховуючи дію Закону України № 2860-ІV від 08 вересня 2005 року (із змінами від 09 квітня 2015 року) «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», дано згоду на скорочення з 01 січня 2017 року посади менеджера із збуту ІІ категорії в штатному розписі ДП «Попільнянське лісове господарство» і звільнення з 30 грудня 2016 року ОСОБА_2 за скороченням, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. /т.1 а.с.61, 143, 178-179/

Позивачем додано до матеріалів справи: - диплом спеціаліста серії ЛП ВЕ № 001750 від 29 червня 1995 року про закінчення Житомирського державного педагогічного інституту ім..І.Франка за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання і музика»; - диплом про перепідготовку 12 ДКС № 220079 від 25 лютого 2012 року, згідно якого присвоєно ОСОБА_2 кваліфікацію спеціаліста з обліку і аудиту; - диплом про перепідготовку ДСП № 000645 від 15 квітня 2015 року, згідно якого присвоєно ОСОБА_2 кваліфікацію юриста; - диплом спеціаліста ДС № 169312 від 15 квітня 2015 року, згідно якого ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію спеціаліста - юрист; - диплом про перепідготовку ДМСК № 008833 від 26 квітня 2002 року, згідно якого ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію - комерсанта; - посвідчення водія ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2003 року, згідно якого ОСОБА_2 має право керувати транспортними засобами віднесеними до категорії А1, А, В1, В, С1, С; /т.1 а.с.52 - 59, 60/

Також, Позивачем надано: - грамоту, якою ОСОБА_2 нагороджено з нагоди професійного свята - Дня працівника лісу за вересень 2015 року; - диплом за третє місце в обласному конкурсі фоторобіт, присвяченому Дню працівників лісу від 20 квітня 2012 року; - подяку висловлену ОСОБА_2 , видану головою громадського формування з охорони громадського порядку « Лев -Камянка» у 2018 році. /т.1 а.с.62, 63, 242/

Відповідно до довідок Попільнянської ЦРЛ від 24 січня 2017 року та повідомлення Попільнянської центральної районної аптеки № 58 вих. № 3 від лютого 2017 року, ОСОБА_2 був на прийомі у лікаря терапевта Попільнянського ЦПМСД - 07 листопада 2016 року та йому було призначено ліки, загальна вартість яких становить - 601.00 гривень. /т.1 а.с.65-67/

Згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 є власником автомобіля марки ВАЗ 21011, модель 1979 року, тип легковий седан, д/н НОМЕР_4 , зазначено право керування вказаним автомобілем ОСОБА_2 /а.с.217/

Згідно Наказу № 346 від 29 вересня 2016 року, виданого державним підприємством «Попільнянське лісове господарство», «Про недоліки в роботі менеджера /управителя/ із збуту ІІ категорії лісгоспу ОСОБА_2 », а саме 22 вересня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду від 12 вересня 2016 року в ДП «Попільнянське лісове господарство» було проведено обшук документів по відпуску лісопродукції по фірмах « Осуна Холдинг» та « Трайд Холдинг », в ході обшуку у верхній шухляді столу, яким користується менеджер /управитель/ із збуту ІІ категорії ОСОБА_2 було знайдено чисті аркуші паперу з відтисками печаток іноземних фірм, враховуючи вищевикладене, з метою недопущення подібних випадків в подальшій роботі, за виявлені недоліки в роботі, оговорені в констатуючій частині наказу, менеджеру /управителю/ із збуту ІІ категорії ОСОБА_2 оголошено догану, попереджено ОСОБА_2 , що а разі повторення подібних випадків в подальшій роботі, буде ставитись питання про перебування на займаній посаді. /т.1 а.с.64/

Як вбачається з повідомлення Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства № 07-32/266 від 20 лютого 2017 року, звільнення ОСОБА_2 відбулося на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням посади менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії, причиною скорочення посади менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії є введення в дію Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», в результаті чого відбулось значне скорочення обсягів реалізації продукції, особливо на експорт, так у січні 2017 року, обсяг реалізації у ДП «Попільнянське лісове господарство», зменшився орієнтовно на 30 % у порівнянні з січнем 2016 року. процедуру звільнення ОСОБА_2 з посади менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії, було здійснено відповідно до вимог КЗпП України та вакантні посади на підприємстві протягом вересня - грудня 2016 року були відсутні. Щодо скорочення аналогічних посад в інших державних лісогосподарських підприємствах є некоректним, оскільки кількість посад менеджерів (управителів) із збуту залежить від обсягів лісозаготівлі, кількості видів продукції та обсягів реалізації і є індивідуальним для кожного підприємства, вимога щодо пропозиції працівникові іншої роботи покладає обов`язок тільки на роботодавця того ж підприємства. /т.1 а.с.76-77/

Відповідно до листа ДП «Попільнянське лісове господарство» вих. № 220 від 05 березня 2018 року, повідомлено ОСОБА_2 про наявність на підприємстві вакантної посади - маркувальник н/с ст.Попільня. /т.1 а.с.88, 102, 147/

Відповідно до листа ДП «Попільнянське лісове господарство» № 381 від 20 квітня 2018 року, повідомлено ОСОБА_2 про те, що на підприємстві введена в штатний розпис посада - менеджер із збуту, з якої його було скорочено, запропоновано працевлаштування на підприємстві та просять письмово повідомити про прийняте рішення. /т.1 а.с.149/

Згідно Наказу № 272 від 03 серпня 2015 року «Про збільшення обсягу роботи менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ОСОБА_2 », в зв`язку з наданням додаткової відпустки начальнику відділу збуту ДП «Попільнянське ЛГ» ОСОБА_15 з 04 серпня 2015 року обов`язки начальника відділу збуту покладено на менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське лісове господарство» ОСОБА_2 з доплатою 10 % посадового окладу начальника відділу збуту. /т.1 а.с.90/

Згідно Наказу № 289 від 02 вересня 2015 року «Про збільшення обсягу роботи менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП Попільнянське ЛГ» ОСОБА_2 », в зв`язку із звільненням ОСОБА_9 юрисконсульта ІІ категорії ДП «Попільнянське лісове господарство», з 02 вересня 2015 року покласти в обов`язки менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське ЛГ» ОСОБА_2 виконання обов`язків юрисконсульта ІІ категорії із доплатою 30 % посадового окладу юрисконсульта ІІ категорії. /т.1 а.с.91/

Згідно Наказу № 104 від 09 березня 2016 року «Про збільшення обсягу роботи менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП Попільнянське ЛГ» ОСОБА_2 », в зв`язку з тим, що начальник відділу збуту ОСОБА_15 перебуває на лікарняному, з 01 березня 2016 року, обов`язки начальника відділу збуту покладено на менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії ДП «Попільнянське ЛГ» ОСОБА_2 з доплатою 20 % посадового окладу начальника відділу збуту. /т.1 а.с.92/

Згідно Наказу № 260 від 15 липня 2016 року «Про збільшення обсягу роботи менеджера із збуту ДП Попільнянське ЛГ» ОСОБА_2 », в зв`язку наданням щорічної відпустки начальнику відділу збуту ДП «Попільнянське ЛГ» ОСОБА_15 , з 25 липня 2016 року, тимчасово обов`язки начальника відділу збуту покладено на менеджера із збуту ОСОБА_2 з доплатою різниці в окладах. /т.1 а.с.93/

Відповідно до Наказу № 244 від 04 липня 2016 року, в зв`язку з наданням відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами завідувачу центральним складом ДПП «Попільнянське ЛГ» ОСОБА_10 , з 05 липня 2016 року тимчасово, на період відпустки ОСОБА_10 , виконання обов`язків завідувача центрального складу ДП «Попільнянське ЛГ», покласти на провідного інженера - енергетика ОСОБА_11 , встановлено доплату за суміщення професій провідному інженеру - енергетику ОСОБА_11 в розмірі 30 % його місячного окладу, згідно фактично відпрацьованого часу. /т.1 а.с.106/

В порядку розгляду справи представником Відповідача надано копії штатних розписів працівників апарату контори ДП «Попільнянське лісове господарство», працівників апарату лісництв ДП «Попільнянське лісове господарство», робітників ДП «Попільнянське лісове господарство» на 2016 рік та копію штатного розпису працівників апарату контори ДП «Попільнянське лісове господарство» на 2017 рік. /т.1 а.с.107-115, 244-245/

Згідно копії книги реєстрації наказів з особового складу за ІІ півріччя 2016 року та за І півріччя 2017 року, надано перелік наказів по особовому складу ДП «Попільнянське лісове господарство за період з 01 червня 2016 року по 26 червня 2017 року. /т.1 а.с.116-128/

Первинною профспілковою організацією ДП «Попільнянське лісове господарство» повідомлено, що ОСОБА_2 не був членом профспілки та з його заробітної плати не проводилися відрахування до профспілкового комітету ДП «Попільнянське лісове господарство». /т.1 а.с.144/

Як вбачається з листа № 293 від 26 березня 2018 року, ДП «Попільнянське лісове господарство» звернулось до Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства та вказали, що протягом 2017 року підприємством реалізовано на експорт 3873 м3 дров паливних на суму 2686.3 тис. гривень, а лише за січень - лютий 2018 року реалізовано на експорт 1661 м3 дров паливних на суму 1430.4 тис. гривень. Протягом усього 2017 року підприємством реалізовано на експорт 1806 м3 пиломатеріалів на суму 5994.5 тис. гривень, а лише за січень - лютий 2018 року реалізовано на експорт 904 м3 дров паливних на суму 3542.0 тис. гривень, у зв`язку з тим, що в 2018 році значно пожвавилася реалізація продукції на експорт, що потребує додаткових значних затрат часу і зусиль від працівників відділу збуту, просять погодити введення до штатного розпису апарату контори ДП «Попільнянське ЛГ» посади менеджера (управителя) зі збуту, до посадових обов`язків якого буде входити експортна діяльність підприємства. /т.1 а.с.145/

Згідно повідомлення № 06-01-05/573 від 29 березня 2018 року, Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства не заперечує проти введення в штатний розпис працівників апарату ДП «Попільнянське ЛГ» посади менеджера зі збуту. /т.1 а.с.146/

Відповідно до пункту 2 Розділу І, пункту 4 Розділу V посадової інструкції - менеджера (управителя) із збуту від 05 січня 2015 року, з якою ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис, вбачається, що призначення на посаду менеджера (управителя) із збуту та звільнення з неї здійснюється наказом директора підприємства з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та чинного законодавства про працю; менеджер із збуту несе відповідальність за виконання плану поставок та реалізації продукції на експорт. /т.1 а.с.151-152/

Посадова інструкція менеджера (управителя) із збуту від 05 січня 2015 року, з якою ознайомлено під особистий підпис ОСОБА_12 не передбачає відповідальності за особи за реалізацію продукції на експорт. /т.1 а.с.180, 214/

Згідно пункту 6.1.1 Статуту державного підприємства «Попільнянське лісове господарство», Підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку, відповідно до галузевих науково - технічних прогнозів та пріоритетів, кон`юнктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації. /т.1 а.с.153-158/

Відповідно до пункту 1.1., 1.3 посадової інструкції головного лісничого затвердженої 07 грудня 2018 року, головний лісничий належить до професійної групи «Керівник» та безпосередньо підпорядковується директору лісгоспу. /т.2 а.с.9-12/

Згідно Контракту з керівником державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, укладеного 16 липня 2014 року, Державне агентство лісових ресурсів України найняли на посаду директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства - ОСОБА_14 , на термін з 23 липня 2014 року по 22 липня 2019 року. /т.2 а.с.13-21/

Як вбачається з довідки Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» від 05 березня 2019 року № 137, ОСОБА_2 дійсно працював у ДП «Попільнянське лісове господарство» з 27 березня 2003 року по 30 грудня 2016 року і його середньомісячна заробітна плата перед звільненням складала - 6760.10 гривень.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 392 про внесення змін до штатного розпису, наказу № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві, наказу № 171-к про звільнення ОСОБА_2 та їх скасування, визнання дії профспілкового комітету, щодо його звільнення протиправними, визнання постанови № 1 засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року незаконною, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення з Відповідача на свою користь моральної шкоди та понесених судових витрат.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом першим статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач в поданому до суду позові вказує, що його було звільнено в зв`язку зі скороченням штату працівників, проте в 2016 - 2017 роках ніяких змін в організації виробництва і праці або змін у внутрішній організаційній структурі підприємства не було, а тому у Відповідача були відсутні економічно обґрунтовані підстави для скорочення його посади, в зв`язку з чим просить визнати незаконними та скасувати наказ № 392 про внесення змін до штатного розпису та наказ № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані накази було винесено 24 жовтня 2016 року в зв`язку з дією Закону України № 2860-ІV від 08 вересня 2005 року (із змінами від 09 квітня 2015 року) «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» та наказано з 01 січня 2017 року виключити із штатного розпису посаду - менеджер (управитель) із збуту ІІ категорії - 1 одиниця та скоротити з 30 грудня 2016 року працівника ДП «Попільнянське лісове господарство» - менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії - ОСОБА_2 , з даними наказами Позивача було ознайомлено, про що підтверджується його підписом. /т.1 а.с.4, 5/

В подальшому Позивача, 24 жовтня 2016 року - не пізніше ніж за два місяці, було повідомлено про скорочення його посади та подальше вивільнення, зазначено про відсутність вакантних посад та 30 грудня 2016 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників. /т.1 а.с.6, 7/

Таким чином, Позивач був попереджений про майбутнє звільнення 24 жовтня 2016 року, отже роботодавець дотримався вимог частини першої статті 492 КЗпП України, щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Як було встановлено в судовому засіданні та не спростовується сторонами посада, на якій перебував Позивач - ОСОБА_2 з врахуванням наявності на підприємстві двох посад менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії мала спрямування щодо продажу продукції саме на експорт. Щодо відповідальності за виконання плану поставок та реалізації продукції на експорт також зазначено і в посадовій інструкції, з якою ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис.

Пунктом 7.1 та частиною другою пункту 7.2 Статуту державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» визначено, що органом управління Підприємства є його директор, Підприємство визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис /т.1 а.с.156/.

Відповідно до пункту 3 статті 62 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В подальшому, 26 березня 2018 року при зверненні до Житомирського обласного управління лісового і мисливського господарства Відповідач вказав, що обсяг продажу пиломатеріалів та дров паливних на експорт збільшився в порівнянні з 2017 роком, в зв`язку з чим просили ввести посаду менеджері (управителя) зі збуту до обов`язків якого буде входити експортна діяльність підприємства та вказана посада була запропонована Позивачу. /т.1 а.с.145, 149/

Слід зазначити, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, встановленні судом обставини вказують на те, що у Відповідача при винесенні даних наказів мали місце зміни в організації виробництва і праці в зв`язку з чим, було здійснено скорочення посади на якій перебував Позивач, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності чи штату працівників. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни до штатного розкладу.

Аналогічна правова позиція суду кореспондується з правовою позицію наведеною у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.07.2015 №К/800/60254/13.

Позивач також зазначає, що дії профспілкового комітету щодо його звільнення є протиправними та просить визнання постанову № 1 засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року незаконною, оскільки при скороченні посади наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників, що і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій між адміністрацією та профспілкою, відповідно до статті 494 КЗпП України. Проте Відповідачем не вжито заходів, щоб зберегти посаду, залучивши головних спеціалістів та не повідомлено Позивача про проведення засідання профкому на якому вирішуватиметься питання про надання згоди на його звільнення.

На засіданні профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року /т.1 а.с.178-179/, було вирішено, враховуючи дію Закону України № 2860-ІV від 08 вересня 2005 року (із змінами від 09 квітня 2015 року) «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», дати згоду на скорочення з 01 січня 2017 року посади менеджера із збуту ІІ категорії в штатному розписі та звільнення ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Судом встановлено, що Позивач не є членом первинної профспілкової організації ДП «Попільнянське лісове господарство», а тому Відповідач провів його звільнення відповідно до пункту 5 частини першої статті 432 КЗпП та звільнення працівника було здійснено без попередньої згоди виборного органу, а тому посилання Позивача на порушення профспілковим комітетом процедури його звільнення, наслідком чого стало порушення його прав, Позивачем належними засобами доказування не доведено та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В поданому позові Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 171-к про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки Відповідач при звільненні його на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України не дотримав процедуру звільнення та не запропонував Позивачу у визначений законом спосіб іншу роботу на тому самому підприємстві, оскільки Позивач має високий професійний рівень та заохочувався керівництвом, неодноразово виконував керівні обов`язки, а тому Відповідачем порушено його переважне право залишитися на роботі та наказ про його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню, Відповідач зобов`язаний поновити його на роботі та з нього підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, визначено, що частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти,кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

Крім того, у постанові від 25 травня 2016 року в цивільній справі № 6-3048цс15 Судова палата у цивільних справах ВСУ роз`яснила порядок застосування трудового законодавства у випадках скорочення чисельності або штату.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗПП України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Відповідно до статті 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника.

Роботодавець вважається таким, що належно виконав вимоги трудового законодавства щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

В повідомленні про звільнення, яке було вручено ОСОБА_2 24 жовтня 2016 року, адміністрація ДП «Попільнянське лісове господарство» вказала, що вакантні посади на підприємстві відсутні. /т.1 а.с.6/

Також Відповідач під час розгляду справи надав довідки, згідно яких відповідно до штатного розпису на момент звільнення вакантні посади, які могли б бути запропоновані ОСОБА_2 були відсутні, в період з 24 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року по підприємству були звільнені водії лісовозних автомобілів та майстер лісу Ружинського лісництва, дані посади не могли бути запропоновані ОСОБА_2 так як він не має відповідної освіти. /т.1 а.с.30, 78/

Разом з тим, ДП «Попільнянське лісове господарство» надано копію книги реєстрації наказів з особового складу за ІІ півріччя 2016 року та копію книги реєстрації наказів з особового складу за І півріччя 2017 року /а.с.116-122, 123-128/ з яких вбачається, що на підприємстві за період з 24 жовтня 2016 року по 30 грудня 2016 року /т.1 а.с.121-122/, мали місце неодноразові вивільнення та переведення працівників, внаслідок чого утворювались вакантні посади, також працівникам надавалась робота за сумісництвом, однак Відповідачем не було запропоновано Позивачу, зважаючи на його кваліфікацію та освіти, жодну з наявних на підприємстві вакантних посад, а також не надано доказів того, що Позивач відмовився від запропонованих посад.

Більше того, Відповідач не надав доказів того, що Позивачу пропонувались інші вакантні посади, з урахуванням його кваліфікації та освіти; що такі посади на цей час були відсутні і, що Відповідач не мав можливості перевести Позивача за його згодою на іншу роботу в межах всього підприємства.

Таким чином, роботодавцем при звільненні працівника не було дотримано вимоги частини третьої статті 492 КЗпП України, у зв`язку з чим настають наслідки, передбачені статтею 235 КЗпП України, та заявлена Позивачем позовна вимога про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої, другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Здійснення розрахунків середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, пунктом 2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV даного Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи із розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із пунктом 6 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року N 13 роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму заробітної плати, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з Відповідача, суд визначає період з 30 грудня 2016 року по день постановлення судового рішення - 27 травня 2019 року, виходячи з виплат за жовтень - листопад 2016 року.

Кількість робочих днів в 2017 році - 248 днів; в 2018 року - 250 днів; січень 2019 року - 21 день, лютий 2019 року - 20 днів, березень 2019 року - 20 днів, квітень 2019 року - 20 днів, з 01 травня 2019 року по 27 травня 2019 року - 17 днів, а всього - 596 днів.

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики про розрахунок норми тривалості робочого часу та з урахуванням статті 235 КЗпП України, середній заробіток Позивача має бути розрахований за 596 робочих днів вимушеного прогулу.

Так, розмір виплат за останні два календарні місяці роботи Позивача (з 01 листопада 2017 року по 29 грудня 2017 року) - склав 13520.20 гривень (6760.10 гривень х 2), відтак середньоденний заробіток Позивача складав 321.91 гривень (13520.20 гривень: 42 робочих дні за листопад - грудень 2017 року), кількість робочих днів прогулу складає 596, а середній заробіток за час вимушеного прогулу 191858.36 гривень (596 х 321.91 гривень).

Отже, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 191858.36 гривень (сума визначена без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

На підставі наведених вище обставин, підлягає також задоволенню позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу № 171-к від 27 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 , оскільки звільнення працівника відбулося з порушенням законодавства про працю.

Щодо посилання Позивача на ту обставину, що наказ про його звільнення підписано головним лісничим підприємства, а не керівником, суд зазначає наступне, наказ № 171-к від 27 грудня 2016 року підписано директором підприємства Колісніченко С.Ю. , який згідно укладеного 16 липня 2014 року Контракту з 23 липня 2014 року по 22 липня 2019 року перебуває на посаді директора державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» /т.2 а.с.13-21/), таким чином посилання Позивача на вказану обставину, як на підставу для визнання незаконним наказу є безпідставним.

Позивач також зазначає, що в зв`язку з тим, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, дії Відповідача призвели до значних моральних страждань, він втратив впевненість в завтрашньому дні, змушений прикладати додаткових зусиль по організації свого життя та звернення до медичних закладів, завдано шкоду його діловій репутації, що унеможливлює подальше працевлаштування, а тому просить стягнути з Відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Відповідно до статті 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, якою визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною другою пункту п`ятого вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підставах цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої пункту дев`ятого Постанови, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Разом з тим, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В постанові Верховного Суду України від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14 визначено, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем на обґрунтування завданої йому моральної шкоди, додано до матеріалів справи підтвердження його звернення у листопаді 2016 року до лікаря - терапевта /т.1 а.с.65/ та довідку про вартість ліків, які було призначено лікарем /т.1 а.с.66, 67/, що не є підставою для стягнення з Відповідача моральної шкоди, оскільки, як це зазначалось вище, необхідно три складові - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, посилання Позивача на ту обставину, що дії Відповідача завдали шкоду його діловій репутації, що унеможливлює його подальше працевлаштування, спростовуються записами в трудовій книжці Позивача з якої вбачається, що він після проведення виплат допомоги по безробіттю та закінчення навчання був прийнятий на роботу та працює на даний час.

У матеріалах справи відсутні та Позивачем не надано доказів для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, так як Позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу № 171-к про звільнення ОСОБА_2 , поновлення його на роботі та стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення Позивача відбулося з порушенням норм законодавства.

Щодо заявлених Позивачем вимог про визнання незаконним наказу № 392 про внесення змін до штатного розпису та наказ № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві та їх скасування, визнання дій профспілкового комітету, щодо звільнення Позивача протиправними, визнання постанови № 1 засідання профспілкового комітету від 04 листопада 2016 року незаконною та стягнення з Відповідача моральної шкоди, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи, Позивачем не надано підтверджень, щодо наявності понесених ним судових витрат, визначених частиною третьою статті 133 ЦПК України.

При зверненні до суду Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру, які підлягають стягненню з Відповідача, по 640 гривень за кожну, а всього в сумі - 1280.00 гривень та задоволено позовну вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму - 191858.36 гривень, сума судового збору становить - 1918.58 гривень, які належить зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 1280.00 гривень + 1918.58 гривень, а всього на загальну суму - 3198.58 гривень.

Відповідно до пункту 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись статтею 43 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»; Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; Законом України «Про оплату праці»; статтею 62 Господарського кодексу України; Закону України «Про судовий збір»; статтями 2, 51, 22, 40, 432, 492, 235, 2371 КЗпП України; статтями 15, 16, 23, 1167 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» про визнання незаконним наказу № 392 про внесення змін до штатного розпису, наказу № 393 про скорочення робочих місць на підприємстві, наказу № 171-к про звільнення ОСОБА_2 та їх скасування - задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» від 27 грудня 2016 року № 171-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_2 на посаді менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії державного підприємства «Попільнянське лісове господарство».

Стягнути з державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2016 року по 27 травня 2019 року в розмірі 191858.36 гривень (сума визначена без утримання податку та інших обов`язкових платежів) без урахування суми податків, страхових та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді менеджера (управителя) із збуту ІІ категорії державного підприємства «Попільнянське лісове господарство».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» 3198.58 гривень судового збору, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник