Справа № 630/134/19
Провадження № 2/630/128/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.

за участю секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 вказував, що він являється власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку з 2002 року зареєстрована відповідач ОСОБА_1 , його колишня дружина, шлюб з якою був розірваний 10 лютого 2009 року. Але фактично відповідач ОСОБА_2 не мешкає в будинку з 2012 року. Тому відповідач, на думку позивача, втратила право на проживання у житловому будинку, так як відсутня в ньому понад один рік. Постійна відсутність відповідача в житловому будинку створює для нього, позивача, труднощі в утриманні будинку на оформлені субсидії.

Ухвалою від 10 квітня 2019 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач ОСОБА_2 отримала засобами пошитого зв`язку 13 квітня 2019 року.

У визначений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала та про існування поважних причин, які перешкодили їй у поданні такої письмової заяви по суті справи. Тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В доповнення до обставин, викладених в позові, ОСОБА_1 пояснив суду, що після розлучення він розпочав проживати з іншою жінкою, у них виникли сімейні відносини та народилась дитина. А колишня дружина, ОСОБА_2 , продовжувала проживати в будинку. Але коли вона привела в будинок свого нового чоловіка, він, ОСОБА_1 , з цим не погодився та запропонував, аби той піклувався про ОСОБА_2 у власному будинку. До того ж, він, ОСОБА_1 , на той час планував проживати в цьому будинку зі своєю новою родиною.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась та усно заперечила проти позову, пояснивши наступне. У спірному будинку вона зареєстрована з 2002 року та постійно проживала в ньому до 03 липня 2013 року. Того дня вона прийшла з роботи та побачила колишнього чоловіка, ОСОБА_1 , який висловив вимогу полишити будинок, бо він бажає проживати в ньому зі своєю новою сім`єю. Вона змушена була піти з будинку та орендувати інше житло, бо фактично ОСОБА_1 її вигнав з речами. З цього приводу вона скаржилась до правоохоронних органів, але безрезультатно.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 18 січня 2019 року приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л., житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , позивачу по даній справі.

Спадщина у виді спірного житлового будинку відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3, коли померла ОСОБА_3 , попередній власник цього будинку, для якої ОСОБА_1 був онуком.

Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.».

Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 , який у належний спосіб прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , набув право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок АДРЕСА_1 , ще у 2014 році.

Відповідно до записів будинкової книги у вказаному житловому будинку з 02 березня 2002 року зареєстрована ОСОБА_2 Проте, як зазначено в акті, виданому комісією ОСН № 7 від 20 березня 2019 року, ОСОБА_2 фактично не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 липня 2012 року.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 отримала право на проживання у житловому будинку, що знаходиться за АДРЕСА_1 , за життя попереднього власника, але вона втратила це право, оскільки не проживає в ньому більше одного року. Відповідач ОСОБА_2 наголошувала на тому, що змушена була під тиском колишнього чоловіка залишити житловий будинок та мешкати в іншому житлі. Але належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідач суду не подала. Тому, виходячи з наявних матеріалів та встановлених обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловою площею у вказаному будинку, оскільки не проживає в ньому без поважних причин більше одного року.

При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 11 травня 2019 року.

Суддя О. О. Малихін