АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/518/19Головуючий по першій інстанції Скляренко В.М.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Гончар Н.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2019 року (повний текст ухвали складено 18 лютого 2019 року) у справі по скарзі ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою на дії приватного виконавця Бурмаги Є.А., яка мотивована тим, що 27 грудня 2018 року з мережі Інтернет їй стало відомо, що трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка є власністю боржника, виставлено на торги в Системі електронних торгів арештованим майном -ДП «Сетам» і вже 10.01.2019 року на 09:00 годину призначено торги із стартовою ціною реалізації квартири 575 465 грн. З отриманого Витягу боржнику стало відомо, що дані виконавчі дії проводяться приватним виконавцем Бурмагою Є.А. при примусовому виконанні виконавчого провадження, в якому боржником є ОСОБА_1

Вказує, що з матеріалів виконавчого провадження їй стало відомо, що в порушення діючого законодавства про оцінку майна, визначення вартості об`єкту оцінки було проведено суб`єктом оціночної діяльності на замовлення приватного виконавця з грубим порушенням законодавства про оцінку, що полягали в тому, що об`єкт оцінки не оглядався, не досліджувався, підтвердженням чого є фактична відсутність фотографій об`єкта оцінки в матеріалах звіту.

Тому вважає, що приватним виконавцем Бурмагою Є.А. допущено порушення законодавства в частині застосування під час проведення виконавчих дій Звіту про оцінку майна, який є необ`єктивним, упередженим та незаконним.

Крім того, під час виконання виконавчого листа у справі №2-2661/2010 приватним виконавцем Бурмагою Є.А. допущено порушення положень Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині заборони передачі на реалізацію квартири боржника, оскільки квартира є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов`язань боржника за споживчим кредитом наданим банком в іноземній валюті.

Також ОСОБА_1 . вказує на те, що у пункті 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження та серед документів (додатків) що передані приватним виконавцем до ДП «Сетам» відсутній дозвіл органу опіки піклування, хоча в квартирі проживають малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини-сироти.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. по проведенню оцінки майна - трикімнатної квартири загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; визнати протиправною оцінку майна згідно Звіту вчиненого 03 грудня 2018 року товарна біржа «Універсальна» про незалежну оцінку по визначенню вартості трикімнатної квартири загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. щодо передачі на реалізацію до ДП «Сетам» трикімнатної квартири загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходяться заадресою: АДРЕСА_3 без згоди власника даної квартири - ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. щодо передачі на реалізацію до ДП «Сетам» трикімнатної квартири загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_1 без попереднього письмового дозволу органу опіки та піклування.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. задоволено частково.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , без попереднього письмового дозволу органу опіки та піклування.

В іншій частині скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зазначаючи в своїй скарзі, що вартість квартири визначена експертом не вірно, оскільки її вартість не відповідає ринковій вартості квартири, скаржницею всупереч вимогам статей 81, 83 ЦПК України, не надано відповідних доказів заниженої вартості квартири чи застосування оцінювачем неправильних методик оцінювання. Крім того, вимоги ОСОБА_1 про оскарження Звіту про оцінку майна від 03 грудня 2018 року в судовому порядку задоволенню не підлягають.

Також суд, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця Бурмаги Є.А. щодо передачі на реалізацію до ДП «Сетам» трикімнатної квартири АДРЕСА_4 без згоди власника, оскільки порушуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходив з того, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_5 , а тому вказаний закон не підлягає до застосуванню.

В частині вимог скарги щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця Бурмаги Є.А. про передачу на реалізацію спірної квартири без попереднього письмового дозволу органу опіки та піклування, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх задоволення, так як не отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування приватним виконавцем суперечить вимогам пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.04.2012 року та може призвести до порушення прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які захищені Законом України «Про охорону дитинства» та Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

В поданій апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Бурмага Є.А. вказує, що вищевказана ухвала про часткове задоволення скарги, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, матеріали досліджено неповно та необ`єктивно, а тому просить її скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що в судовому рішенні зазначено про те, що неотримання дозволу органу опіки та піклування може призвести до порушення прав неповнолітньої дитини. Разом з тим, підставою для звернення до суду із скаргою на рішення приватного виконавця може бути порушення права сторони виконавчого провадження, однак в даному випадку скаржником не наведено, а тим більше не доведено фактів, які б свідчили про порушення саме його прав. Вказує, що реєстрація неповнолітньої ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 є неправомірною, оскільки здійснена з порушенням умов Договору іпотеки.

Зазначає, що приватний виконавець звертався із вимогою до Служби у справах дітей щодо надання дозволу щодо реалізації квартири за вищевказаною адресою, проте йому листом було надано відповідь, що дозволи на відчуження майна співвласниками чи користувачами якого є діти, орган опіки та піклування надає лише за заявою батьків дітей, або осіб, що їх замінюють на підставі закону, та за наявності відповідних документів. При цьому, відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, оформлюється рішенням. Водночас органом опіки та піклування не вирішувалось по суті питання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитини, оскільки лист - роз`яснення служби у справах дітей Черкаської міської ради від 04.09.2018 року №3047 не можна вважати рішенням органу опіки та піклування про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна.

Вказує, що примусова реалізація об`єктів житлової нерухомості, що перебувають в іпотеці, де без згоди іпотекодержателя зареєстровані неповнолітні діти (після укладення договору іпотеки) має відбуватися без отримання відповідного попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Крім того, вказує, що 18.02.2019 року судом було винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання зацікавленої особи - Бурмаги Є . А. про залишення скарги без розгляду в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду зі скаргою.

Вважаючи її необґрунтованою, приватний виконавець Бурмага Є.А. вказує на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» боржник належним чином повідомлявся про відкриття виконавчого провадження та про результати оцінки майна, у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, інформація з Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також інформація з Єдиного реєстру боржників є відкритою та загальнодоступною. Вказує, що скаржником подано скаргу з пропуском встановлених законом процесуальних строків для звернення до суду із скаргою.

ОСОБА_1 в свою чергу також подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій вказувала на її незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права при її постановленні, а тому просить її скасувати в частині вимог в задоволенні яких судом їй було відмовлено та ухвалити нову постанову, якою її скаргу задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала на те, що підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Як вбачається з Висновку з незалежної оцінки майна, суб`єктом оціночної діяльності не проводився огляд (обстеження) об`єкта оцінки, тоді як отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки шляхом фактичного ознайомлення з цим майном може вплинути на визначення ринкової вартості цього майна.

Зазначає, що під час примусового виконання виконавчого листа у справі №2-2661/2010 приватним виконавцем Бурмагою Є.А. допущено порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині заборони передачі на реалізацію квартири боржника, оскільки квартира є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов`язань боржника за споживчим кредитом наданим банком в іноземній валюті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , крім іншого, вказує на те, що судом першої інстанції помилково зазначено, що скаржник звертав увагу, що вартість квартири визначена експертом не вірно, оскільки в поданій скарзі нею не ставилося питання перед судом про заниження чи завищення вартості об`єкта оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , приватним виконавцем Бурмагою Є.А. зазначено про те, що боржник був належним чином повідомлений про початок примусового виконання рішення, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 серпня 2018 року було надіслано йому за адресою його проживання рекомендованою кореспонденцією. Також було направлено боржнику і результати оцінки майна.

Зазначає, що вказана кореспонденція направлялася за адресою зазначеною у виконавчому листі, а саме АДРЕСА_6 , та більше того за даною адресою боржник ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності часткою в даній квартирі в розмірі 1/3 частка, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилання апелянта на те, що 1/3 частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 є незначною, а тому порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на думку приватного виконавця Бурмаги Є.А., не заслуговують на увагу, оскільки вказаний вище закон не містить будь-яких зауважень, доповнень чи роз`яснень стосовно розміру іншого нерухомого житлового майна.

ТОВ «Юрфактор Сервіс» подало до суду відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця Бурмаги Є.А., в якому зазначено, що норми ЗУ «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Відтак, доводи суду першої інстанції стосовно того, що за вказаним виконавчим провадження не зверталось стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог стягувача (іпотекодержателя) є помилковими.

Вказує, що порядок та механізм отримання дозволу виконавцем, який передбачений положенням п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, не визначений, що позбавляє приватного виконавця від обов`язку отримувати такий дозвіл.

Також у відзиві ТОВ «Юрфактор Сервіс» зазначило, що вказуючи про невідповідність ринкової вартості квартири, скаржник ОСОБА_1 не надала жодних доказів заниження вартості квартири чи застосування оцінювачем неправильних методик оцінювання. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 товариство також вважає необґрунтованими.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні в приватного виконавця Бурмаги Є.А. перебуває зведене виконавче провадження ВП №57635744 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-2661/2010 від 26.11.2010 року про солідарне стягнення із ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту №895/06-034-50 від 12.02.2007 року в сумі 90497, 63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 721 809, 10 грн (ВП №56962512) та виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №712/7535/16-ц від 01.12.2016 року про солідарне стягнення із ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту №895/06-034-395 від 08.06.2007 року в розмірі 23052,28 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 169 355, 95 грн (ВП №57627364).

Постановою приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 29.11.2018 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (ВП №56962512) було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання - Товарну біржу «Універсальна» та попереджено експертів суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання Товарна біржа «Універсальна», в особі Калинушка Г. В ., про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 03.12.2018 року, який складений суб`єктом оціночної діяльності Товарна Біржа «Універсальна» вартість квартири АДРЕСА_4 , станом на 03.12.2018 року становить 575 465 грн. Оцінка квартири здійснювалася за порівняльним підходом - розділ 2 Звіту.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

07 грудня 2018 року супровідним листом за № 1923 результати оцінки були направлені приватним виконавцем сторонам виконавчого провадження ОСОБА_1 (за адресою АДРЕСА_6 , за адресою, яка зазначена у виконавчому листі) та ПАТ «Укрсоцбанк» (за адресою м. Київ, вул. Ковпака, 29).

Відповідно до п. 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно і встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 07.02.2014 року надано роз`яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12.07.2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Так, приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності, яким проведено оцінку квартири та складено звіт про оцінку майна.

ОСОБА_1 в скарзі посилалася на процедуру проведення оцінки, зокрема, на той факт, що оцінювачем не було здійснено безпосередньо огляду квартири, а відтак вважала дії приватного виконавця неправомірними, а звіт протиправним.

Матеріали справи не містять відомостей щодо визначення вартості майна боржника за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. Не надано суду і звіту про оцінку майна, який міг би спростувати вартість квартири, визначену проведеною оцінкою, хоча ОСОБА_1 і вказувала, що визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість квартири нею не оспорюється, проте зі змісту самої скарги видно, що скаржник зазначає, що порушення процедури оцінки може вплинути на визначення ринкової вартості цього майна.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (частина перша статті 9 Закону про оцінку майна).

Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності (згідно із пунктом 1 Національного стандарту № 1).

Згідно з вищезазначеною статтею 12 Закону про оцінку майна та умовами абзацу сьомого пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна передбачає складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки. Пункти 56 та 57 Національного стандарту № 1 передбачають, що висновок про вартість об`єкта є складовою частиною такого звіту.

Пунктом 51 Постанови КМУ №1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» визначено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності:

укладення договору на проведення оцінки;

ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки;

ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів;

вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування;

узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів;

складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки;

доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, пунктом 52 Постанови передбачено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Згідно з п. 56 Постанови звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити:

опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати;

дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства;

мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки;

перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка;

перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки;

виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка;

опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки;

висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки;

виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна;

письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість;

висновок про вартість майна;

додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Відповідно до п. 19 Постанови КМУ №1442 від 28 жовтня 2004 року «Про затвердження Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суб`єктом оціночної діяльності було порушено процедуру оцінки майна, а відтак дії приватного виконавця є протиправними, не приймається до уваги, з огляду на те, що незгода боржника з процедурою проведення оцінки майна не свідчить про порушення прав сторони виконавчого провадження з боку приватного виконавця.

Таким чином, приватним виконавцем дотримані вимоги Закону України "Про виконавче провадження", жодних порушень під час вчинення виконавчих дій судом не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні докази невідповідності вказаного звіту вимогам нормативно-правових актів та наявності у ньому недоліків, а як наслідок і зниження вартості майна. Доводи апеляційної скарги про те, що звіт про оцінку майна не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі незгоди із результатами оцінки майна, заявник мав право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18).

Щодо посилання скаржника ОСОБА_1 на не застосування приватним виконавцем Бурмагою Є.А. до вказаних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то колегія суддів, вважаючи дані доводи безпідставними, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру прав на нерухоме майно від 24.01.2019 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовує факту наявності у неї на праві приватної власності частини нерухомого житлового майна, проте посилається на те, що розмір частки квартири АДРЕСА_5 , якою вона володіє не забезпечить достатній життєвий рівень для неї та її сім`ї, з підстав невідповідності закріпленим законодавчо нормативам житлової площі на кожного окремого громадянина, а тому таке житло не підпадає під визначення «інше нерухоме житло», про яке йдеться у вищезазначеному Законі.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, як необґрунтовані, оскільки вони не підтверджуються жодних нормах вищезазначеного Закону та навпаки йому протирічать. У даному Законі не міститься посилань на площу іншого нерухомого житлового майна при наявності у власності якого підлягають застосуванню норми даного Закону. Тому його дія не поширюється на спірні правовідносини, у зв`язку із наявність у приватній власності ОСОБА_1 іншого житлового майна, в незалежності від його площі.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що приватним виконавцем було допущено порушення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, в частині не отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право на яке або право користування яким мають діти, то колегія суддів дослідивши вказані доводи приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_4 , зареєстрована та проживає неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Норми статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, що спрямовано на захист майнових прав дітей.

У спірних правовідносинах в примусовому порядку виконується судові рішення про стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З огляду на вказане, на приватного виконавця покладено обов`язок звернутися до органу опіки та піклування про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як видно із наданого приватним виконавцем листа Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 04.09.2018 року за №3047, в ньому роз`яснено, що служба у справах дітей не може надати дозвіл на вчинення правочинів щодо житла, право власності на яке, або право користування яким мають діти, іншим особам, окрім батьків (опікунів/піклувальників). У зв`язку з тим, що батьки малолітньої ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , не зверталися до служби з відповідними заявами, служба у справах дітей змушена відмовити у наданні дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно п. 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.08 р. № 866, служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Таким чином органом опіки та піклування не видавалося відповідне рішення про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня дитина.

В такому випадку, в передбаченому Інструкцією порядку, якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону (пункт 28 зазначеної Інструкції).

Аргументи апеляційної скарги приватного виконавця Бурмаги Є.А. в частині того, що відсутність відмови органу опіки та піклування в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня, свідчить про те, що на даний час відсутні обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів вважає таким, що суперечать вимогам Інструкції, положеннями якої в своїй діяльності має користуватися виконавець.

Крім того, в апеляційній скарзі приватним виконавцем Бурмагою Є.А. викладені заперечення на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2019 року, якою відмолено в задоволенні клопотання представника приватного виконавця Бурмаги Є.А. - Слинька М.Г. про залишення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Бурмаги Є.А. без розгляду.

Вказане клопотання про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 мотивовано тим, що нею пропущено строк звернення до суду.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, відмовляючи у заявленому клопотанні посилався на те, що статтею 257 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, в якому відсутній пункт про пропуск строку для звернення до суду. Крім того, підставою для відмови зазначено, що з матеріалів справи видно, що з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 ознайомилася та відповідно дізналася про порушення її прав 27.12.2018 року, а із скаргою до суду звернулася 04.01.2019 року, тобто в межах строку визначеного статтею 449 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що скаржником строк на звернення із скаргою не пропущено, оскільки дійсно як видно із доданих до матеріалів справи доказів, ОСОБА_1 дізналася про відкрите виконавче провадження та реалізацію нерухомого майна із сайту ДП «Сетам» 27.12.2018 року, та в цей же день ознайомилася із виконавчим провадженням. При цьому скаргу нею подано до суду 04 січня 2019 року, тобто в межах визначеного частиною 1 ст. 449 ЦПК України строку для звернення до суду із скаргою.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними доводи приватного виконавця Бурмаги Є.А. в частині помилковості посилання суду першої інстанції на статтю 257 ЦПК України, оскільки скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 127 ЦПК України, залишається без розгляду, що передбачено статтею 126 ЦПК України. Водночас стаття 257 ЦПК України регулює порядок залишення позову без розгляду, а не скарги.

Проте на правильність по суті висновків суду першої інстанції викладених в ухвалі суду від 12 лютого 2019 року, вказані доводи виконавця не впливають.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скаргах не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Судді: