ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2048/18

провадження № 22-ц/4809/1021/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі КП «Житлогосп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 року у складі судді Орловського В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Житлогосп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП «Житлогосп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Зазначав, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 березня 2013 року у справі № 5013/1392/12 Олександрійська міська рада була зобов`язана повернути викрадений на ВАТ завод «Агромаш» кран козловий КК-12,5 Асоціації «Українські виробники обладнання для СТО». Вказане рішення Олександрійська міська рада не виконала. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 листопада 2013 року у справі № 912/1388/13, яке набрало законної сили, визнано за Асоціацією «Українські виробники обладнання для СТО» право власності на кран КК-12,5. В цей же день він уклав з Асоціацією «Українські виробники обладнання для СТО» договір купівлі крана КК-12,5. Проте, рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 849 від 29 листопада 2013 року було затверджено перелік «аварійних металоконструкцій», на підставі якого кран КК-12,5 був порізаний та зданий в металобрухт, кошти від здачі металоконструкцій в металобрухт були привласнені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Факт незаконного вирізання крана КК-12,5 та здачі його в металобрухт встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0004182. Реультати розслідування кримінального провадження № 0004182 йому не відомі, Олександрійським відділенням ГУ Національної поліції в Кіровоградській області матеріали для ознайомлення не надаються. Вважає недоцільним захист своїх інтересів в межах кримінального провадження № 0004182, оскльки розслідування затягується та просив, суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно 25840 грн. (т. 1 а.с. 1).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що позивач не надав доказів належності йому крана КК-12,5, право власності на який рішенням суду визнано за ОСОБА_5 Українські виробники обладнання для СТО". Доводи позивача про те, що він придбав кран не підтверджені доказами, договір купівлі-продажу суду не надано. Позивачем не доведено, що шкода йому завдана внаслідок неправомірних дій відповідачів. Наявність кримінального провадження не підтверджує факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу, відшкодування потерпілому шкоди, завданої злочином, можливе лише після встановлення вини особи, що вчинила злочин (т. 2 а.с. 36-37).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд проігнорував його заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Через це був позбавлений можливості надати суду докази, які хотів долучити саме в судовому засіданні. Суд неповно з`ясував обставини справи, безпідставно відмовив у виклику свідків та не визнав доказами нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 49, 54).

Апеляційне провадження відкрито 15 травня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (т. 2 а.с.60-61). Ухвалою від 27 травня 2019 року призначено розгляд справи на 30 травня 2019 року (т.2,а.с.68).

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин;

3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;

4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 274, ч. 7 ст. 277 ЦПК України справа, яка є малозначною відповідно до п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК, не може бути розглянута за правилами загального позовного провадження.

Отже, положення ч. 1 ст. 274, ч. 7 ст. 277 ЦПК встановлюють, що малозначна справа розглядається виключно за правилами спрощеного позовного провадження та не може бути розглянута за правилами загального позовного провадження навіть з урахуванням критеріїв, встановлених ч. 3 ст. 274 ЦПК України, зокрема значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків, тощо; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди , ціна позову визначена в сумі 25 840 грн..

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною відповідно до п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України, розгляд справи в спрощеному позовному провадженні передбачено законом, то безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив позивача можливості брати участь у судовому засіданні є необґрунтованими, оскільки для спрощеного позовного провадження характерним є не змагальність сторін безпосередньо в судовому засіданні, а змагальність поданих до суду доказів з роз?ясненням їх доказової суті по відношенню до певних фактів чи обставин, що має місце у відзивах, запереченнях, письмових поясненнях.

Позивач вільно розпоряджається своїм правом подавати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, викладених у позовній заяві.

Відповідно до вимог статей 77 - 82, 89 ЦПК України суд повинен оцінити такі докази і якщо вони не підтверджують позовні вимоги або спростовані відповідачем - відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частиною другою статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч.9 ст.83 ЦПК).

Згідно ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об?єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В матеріалах справи відсутні повідомлення позивача про об?єктивні причини, які унеможливлюють надання ним доказів разом з поданням позовної заяви.

Обґрунтовуючи позов про солідарне відшкодування відповідачами завданої йому матеріальної шкоди, позивач посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2013 року він є власником крана козлового КК-12,5. Проте, на підставі рішення виконавчого комітет Олександрійської міської ради № 849, яким було затверджено перелік «аварійних металоконструкцій» кран незаконно був порізаний та зданий в металобрухт, кошти від здачі металоконструкцій в металобрухт незаконно привласнені відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 13 листопада 2013 року у справі № 912/1388/13 позовні вимоги Асоціації "Українські виробники обладнання для СТО" до Олександрійської міської ради про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном, задоволені частково. Визнано за Асоціацією "Українські виробники обладнання для СТО" право власності на кран КК-12,5, призначений для вантажно-розвантажувальних робіт на відкритих складах і робочих майданчиках полігонів по виробництву збірного залізобетону, цегли, обкладений підкрановими коліями, робочий виліт консолей 4,5 метра, висота підйому крана 10 метрів, рік вводу в експлуатацію 1984.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2014 року у справі № 912/1388/13 рішення господарського суду Кіровоградської області від 13 листопада 2013 року залишено без змін (т.1,а.с. 3-4).

Згідно листа КП «Житлогосп» від 04 лютого 2019 року за вих. № 37, в період з 2011-2015 роки та в будь-який інший період на балансі чи у віданні підприємства кран козловий КК-12,5 не перебував та не значився (т.1,а.с.159).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Обов?язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди.

Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що на час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач не надав доказів на підтвердження факту належності йому на праві власності крана козлового КК-12,5, не надав доказів вчинення відповідачами неправомірних дій, не надав доказів завдання матеріальної шкоди та завдання цієї шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідачів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є обґрунтованим.

Правильним є висновок суду про те, що наявність кримінального провадження № 0004182 за фактом незаконного заволодіння майном, не є доказом вчинення неправомірних дій відповідачами, оскільки відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України обставини про те, чи мали місце дії та чи вчинені вони конкретною особою, в кримінальному провадженні можуть бути встановлені лише вироком суду.

Суд, з урахуванням положень ст.ст. 76-80 ЦПК України та відповідно до вимог ст.89 ЦПК України дав належну оцінку доказам у справі, обґрунтовано не прийняв письмові нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які не є належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

До апеляційної скарги позивач надав копію договору купівлі-продажу від 13 листопада 2013 року, згідно якого Асоціація «Українські виробники обладнання для СТО» продає, а ОСОБА_1 купує кран козловий КК-12,5 на суму 25 840 грн.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язується сплатити в касу Асоціації «Українські виробники обладнання для СТО» 25 840 грн., а пунктом 3 договору, що право власності на кран козловий КК-12,5 переходить від продавця до покупця в момент сплати (т.2,а.с.53). Також позивач надав копію видаткової накладної № 10 від 13 листопада 2013 року на кран козловий КК-12,5 вартістю 25 840 грн. (т.2,а.с.52).

Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем в касу Асоціації «Українські виробники обладнання для СТО» 25 840 грн. за кран козловий КК-12,5, тому висновок суду про недоведеність позивачем набуття права власності на вказаний кран, про недоведеність завдання йому матеріальної шкоди є обґрунтованим та правильним.

Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко