ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1318/18 Номер провадження 22-ц/814/1272/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Бутенко С.Б.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача адвоката Лисенко А.Ф., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Юхимовича В.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2019 року, прийнятого під головуванням судді Іващенко Ю.А., із складанням повного тексту рішення 21 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа друга Лубенська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що 02.12.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого вона дала в борг ОСОБА_1 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою останнього із зобов`язанням повернути вказану суму на першу вимогу, однак відповідач свої зобов`язання не виконав. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року з відповідача стягнуто борг у сумі 263 043,90 грн.

На час розгляду зазначеної справи ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , яку відповідач 20.03.2018 року подарував своїй дружині ОСОБА_2 щоб при виконанні рішення уникнути накладення арешту на вказану квартиру та її реалізацію. Позивач вважає укладену угоду фіктивною, а тому просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 20.03.2018 року, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 , поновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 20.03.2018 року державним нотаріусом другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. за реєстровим номером 758, номер запису про право власності 25332890.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти в розмірі 263 043,90 грн., які ОСОБА_4 дала в борг ОСОБА_1 02 грудня 2014 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_1

20.03.2018 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 був укладений договір дарування, згідно з якого ОСОБА_1 як дарувальник з однієї сторони, і ОСОБА_2 обдарована, з іншої сторони, уклали договір, відповідно до якого дарувальник передав обдарованій безоплатно у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. 20.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером № 758, номер запису про право власності 25332890.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_1 , відчужуючи належну йому на праві власності квартиру, був обізнаний про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за договором позики та про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , тому міг передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Так, на підставі договору дарування від 20 березня 2018 року № 1275 нотаріусом як держаним реєстратором був зареєстрований перехід права власності на належну ОСОБА_1 квартиру його дружині - ОСОБА_2 ( а.с.54, 59).

При цьому дарувальнику - ОСОБА_1 достовірно було відомо про наявність спору з ОСОБА_4 , яка звернулась до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості і 01 лютого 2018р. було відкрито провадження у справі № 539/249/18 про стягнення боргу. Отже, між сторонами існував спір з приводу стягнення заборгованості по позиці.

Установивши зазначені обставини укладення договору дарування нерухомого майна при зазначених обставинах, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про фіктивність укладеного договору дарування та визнав його недійсним.

При цьому суд зазначив, що відповідачі при вчиненні правочину дарування нерухомого майна не мали наміру створити відповідні правові наслідки, а мали на меті приховати майно та уникнути його арешту і реалізації на виконання боргового зобов`язання перед ОСОБА_4

Зазначений висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тому за правилами статті 234 ЦК України правочин, який вчиняється без наміру створити правові наслідки, які обумовлені цим правочином, є фіктивним і визнається судом недійсним.

Недійсність фіктивного правочину пов`язана з порушенням умови дійсності правочину, передбаченої у ч. 5 ст. 203 ЦК України. Таким чином, встановивши факт укладення відповідачами договору дарування без наміру досягнення передбачених цими правочинами правових наслідків, а з метою неправомірного приховання майна від його арешту і реалізації у забезпечення виконання боргових зобов`язань одним із відповідачів перед позивачем, суд першої інстанції правильно застосував норму ст. 234 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: П.С.Абрамов

С.Б. Бутенко