Провадження №2/522/127/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Домусчі Л.В..

за участі секретаря судового засідання Вадуцької В.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.10.2017 року звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОМР про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Вказана заява обґрунтована тим, що позивач проживав з 31.12.1984 року по 10.10.2015 рік зі ОСОБА_2 однією сім`єю як подружжя в кв. АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, однак не звернулись до державних органів реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, однак за життя спадкодавець заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другою, третьої черги, позивачка відповідно ст. 1264 ЦК України вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачка вважає, шо приняла спадщину, окрім того звернулась до державної нотаріальної контори №4 за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом було відмовлено в отриманні свідоцтва про право спадщини та роз`яснено про право звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 року справу направлено на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Після авторозподілу вказана справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

20.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідного якого представник відповідача Одеська міська рада просив відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі виходячи з наступного. На думку представника відповідача відсутні належні докази, які підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат та факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем понад п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини. Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №43279446 від 17.03.2016 року щодо заведеної спадкової справи до майна ОСОБА_2 не є доказом спільного проживання . Свідоцтво про смерть, додане до позовної заяви не є доказом спільного проживання, оскільки підтверджує лише факт смерті ОСОБА_2 Документи, що підтверджують понесення витрат на поховання ОСОБА_2 , також не є доказом спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскільки є актом доброї волі стосовно померлого та жодним чином не є доказом у розумінні ст. 76-78 ЦПК України. Викопіювання з амбулаторної картки ОСОБА_2 про те, що він знаходився на лікуванні з 16.11.200 7 року по 30.11.2008 року не є доказом на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки. Санітарно-курортні книжки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із зазначеннями терміну лікування щ 02.12.1988 року по 25.12.1988 року не є належним доказом, оскільки не підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, а підтверджують лише факт перебування на лікуванні у зазначений період. Таким, чином представник відповідача вважає, що зазначені докази спростовують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем та у матеріалах справи відсутні документи, які можуть бути належним доказом постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем. Також, представник відповідача зазначив, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться справа №523/5410/17 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою. На теперішній час справа знаходиться у Касаційному цивільному суді за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2017 року про відмову у зупиненні провадження та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14.09.2017 року.

В підготовче засідання 05.03.2018 року з`явився представник відповідача ОСОБА_3 ., яка зазначила, що заперечує у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві та вважає за можливе закрити підготовче судове засідання та призначити справу для розгляду по суті.

В підготовче засідання позивачка не з`явилась, про час дату та місце судового засідання була повідомлені належним чином. Згідно ст. 197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче судове засідання у відсутності позивачки на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У матеріалах справи є відзив на позов від 20.02.2018 року.

Ухвалою суду від 05.03.2018 року підготовче засідання закрито справу призначення до судового розгляду по суті.

В судове засідання 25.04.2018 року з`явились позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , представник відповідача до суду не з`явився, надала суду заяву про відкладення судового засідання. Стороною позивача було подано клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, відповідь на відзив та заяви про виклик свідків, заяву про повернення доказів, а саме сімейних фотографій після їх огляду та дослідження судом та клопотання про витребування доказів.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив: згідно ст. 76, 83, 222 ЦПК України задовольнити клопотання з боку позивача і прийняти та долучити до справи надані документи через канцелярію суду 24.04.2018 року, прийняті відповідь на відзив, задовольнити заяви про виклик свідків по справі, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в іншій частині відмовити та зобов`язати позивача надати оригінали доказів. Розгляд справи відкладено на 03.07.2018 року.

В судове засідання 03.07.2018 року з`явились позивачка ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_3 . Представник позивача підтримала подане клопотання про витребування доказів подане через канцелярію суду.

Позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву, просила встановити факт проживання з покійним чоловіком, з яким проживала 31 рік, зазначила, що суду надані докази факту спільного проживання та обставини спільного проживання можуть підтвердити свідки. З 1985р. вони проживали однією сім`єю, на той час сину позивачки було лише 5 років та син вважав померлого батьком, також разом їздили відпочивати та позивачка разом с чоловіком мали автомобіль. Син виріс з ними, та згодом одружився та з`їхав з квартири в 2000 році , але завжди підтримували спілкування як сина з батьком, жили поруч та є онуки, яких також доглядав та любив її покійний чоловік та вважав їх своїми онуками а вони називали його дідусем. ОСОБА_2 та вона навідувались до сина під час проходження служби в армії та син завжди звертався до ОСОБА_2 за порадою як до свого рідного батька, тобто дійсно жили як одна родина. Після смерті чоловіка залишився рахунок в банку зареєстрований на нього та він збирався звернутися до нотаріуса та надати довіреність на ім`я позивачки, але він не очікувано захворів та помер у лікарні. Разом з сином вони його поховали, ніяких його родичів ніколи не бачили і не знали. В березні 2016 року звернулась до нотаріальної контори та було рекомендовано звернутися до суду. Також позивачка повідомила, що колись померлий був у шлюбі та їй відомо що у нього була донька, однак за час їх сумісного проживання ОСОБА_2 не був у шлюбі та відомостей про дітей наразі не має.

Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, зазначивши що позивачка проживала разом зі ОСОБА_2 31 рік як подружжя, вони все робили разом, мали спільний побут, здійснювали в її квартирі ремонт, купляли меблі, холодильник, мали спільний бюджет, їздили на лікування разом, на відпочинок разом із друзями, він вважав сина позивачки своїм сином, здійснили весілля, працювали, і встановлення факту сумісного проживання необхідне для отримання спадку.

Представник відповідача пояснила, що позовні вимоги не визнає, вважає що факт сумісного проживання недоведений, показання свідків це суб`єктивні докази, а стосовно письмових доказів то вони стосуються 1988 року та 2007 року, але за останні 5 років вони могли разом і не проживати .

В судовому засіданні 03.07.2018 року дали пояснення свідок ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 03.07.2018 року заява про витребування доказів представника позивача ОСОБА_4 задоволено частково. Витребувано від Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №11 належним чином завірену копію історії хвороби покійного ОСОБА_2 , померлого в ІІ-му травматологічному відділенні лікарні 10.10.2015 року. Оголошено перерву в судовому засіданні до 06.11.2018 року

У судове засідання 06.11.2018 року з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , представник відповідача до суду не з`явився.

Позивач надала суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи письмових доказів, які протокольною ухвалою суду було долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні свідок 06.11.2018 року дали пояснення свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 07.12.2018 року.

07.11.2018 року до суду надійшли витребуванні докази на виконання ухвали суду про витребування доказів.

У судове засідання 07.12.2018 року з`явились ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду, що знайома з ОСОБА_1 , вони є подругами та знайома з її померлим чоловіком з 1984 року, коли вони почали сумісно проживати та вони дружили сім`ями, святкували дні народження, їздили відпочивати, ходили на весілля к їх сину. В 2015 році ОСОБА_13 впав та він мав серцеве захворювання, після чого потрапив до лікарні. ОСОБА_14 піклувалась за нього та доглядала за ним і в лікарні, купувала ліки, навідувались в лікарню. ОСОБА_13 раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідок була присутня на похоронах. Син ОСОБА_15 допомагав матеріально, оскільки вважав ОСОБА_16 за батька а той його своїм сином. Свідок також зазначила, що була в гостях вдома у них дуже часто та весь час бачила ОСОБА_16 та його речі за місцем мешкання, бо він там жив як чоловік позивачки.

Представник відповідача надав суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 07.12.2018 року було задоволено.

У судове засідання 09.01.2019 року сторони по справі не з`явились. Ухвалою суду від 09.01.2019 року було задоволено заяву про витребування доказів.

У судове засідання 26.02.2019 року з`явились позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_17 , представник позивача ОСОБА_4 не є адвокатом, отже не допущена судом до участі в процесі.

У судовому засіданні 23.05.2019 року з`явилась позивачка ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_17 .

Позивачка підтримала подану позовну заяву та свої пояснення надані суду, просила задовольнити позовні вимоги та визнати факт спільного проживання у період із січня 1985 року по 10 жовтня 2015 рік.

Представник відповідача підтримала поданий відзив на позовну заяву, просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали даної справи, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та 13.10.2015 року складено актовий запис №10552. Судом встановлено що позивачка разом з своїм сином поховали його.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно померлого.

Відповідно листа Департаменту надання адміністративних послуг від 28.12.2018 №572/01-02-11 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 з 30.11.2009 року по 10.11.2015 року. (а.с.236).

Відповідно листа Департаменту надання адміністративних послуг від 28.12.2018 №570/01-02-11 за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Із витребуваної судом від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса копії спадкової справи № 225/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 17.03.2016 року звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.7), інших заяв не надходило.

Відповідно виписки із домової книги про стан сім`ї та прописки, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та займав койко-місце за вказаною адресою, тобто гуртожиток (а.с.209).

Згідно Замовлення на організацію та проведення поховання №012958 від 17.10.2015 року, замовником поховання ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно копій Санаторно-курортної книжки №4704 та №4705 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лікувалися разом в санаторії «Родник» в 1988 році. (а.с.11-12).

Згідно копії з амбулаторної картки ОСОБА_2 , контактний номер телефона зазначений 756-56-09. (а.с.69).

Відповідно заяви ОСОБА_1 адресованої начальнику ЦТП Одеської філії ПАТ «Укртелеком» та листом відповіддю №СВ-544 від 01.10.2012 року телефонний номер 756-56-09 знято з о/р №3028603 згідно звернення ОСОБА_1 , отже телефонний номер який було зареєстровано за ОСОБА_1 також зазначено в амбулаторній картці ОСОБА_2 (а.с. 70-71).

Відповідно листа КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» вих. №01-01-12/251 від 23.04.2018 року ОСОБА_2 , 1949 р.н., який мешкав за адресою АДРЕСА_4 , знаходився під медичним наглядом і лікуванням в міській поліклініці №18 з 01.12.2007 року, після виписки із стаціонару міської лікарні №3, до 20.08.2012 року. 19.02.2008 року визначений інвалідом ІІ групи. (а.с.74).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_18 розірвано 28.11.1978 року. (а.с.143)

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 розірвано 16.06.1987 року. (а.с.145).

З витребуваних доказів на виконання ухвали суду Управління державної реєстрації ГУ юстиції в Одеській області, а саме витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 не перебували у шлюбі на час стосовно якого заявлені позовні вимоги. (а.с.221-233).

Відповідно до медичної картки стаціонарного хворого №15173/1396, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня №11» з 26.09.2015 року по 10.10.2015 року та зазначена його адреса проживання АДРЕСА_5 . (а.с.158-184).

Відповідно особистих документів померлого ОСОБА_2 встановлено відповідність особи зображеної на спільних фотографіях з позивачкою в період їх спільного проживання, наданих до суду, також свідки підтвердили, що саме ОСОБА_2 зображений на фотографіях. (а.с.135-145).

В судовому засіданні 03.07.2018 року свідок ОСОБА_10 пояснила, що працює листоношою, знає позивачку та її померлого чоловіка ОСОБА_16 з вересня 2013 року, спочатку була на стажуванні, позивачці часто приходили листи та вона є пенсіонеркою. ОСОБА_13 часто приходив отримувати на відділення пошти її листи, вона щомісячно бувала у них вдома за адресою АДРЕСА_5 . В останній час ОСОБА_20 важко було пересуватися та ходив за допомогою милиць, проте він відчиняв їй двері та вона неодноразово віддавала йому листи, також приносила їм пенсію та на кухні бачила ОСОБА_16 , який готував їжу. Свідок наголосила, що вважає, що вони були чоловіком та жінкою, оскільки вони проживали разом в квартирі.

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що позивачка є його матір`ю, та померлий ОСОБА_2 є його вітчимом та вважає його за батька, вони проживали разом більше 30 років, вели спільний побут, проживали разом по АДРЕСА_5 . ОСОБА_13 виховував його з 4 років, всіляко допомагав, піклувався про нього, купував йому речі, вони разом проводили і вільний час, навчав його користуватися з інструментами, батько помер приблизно 1,5-2 року потому та позивачка разом з померлим постійно проживали разом. З 2010 року свідок проживає по АДРЕСА_6 у зв`язку з тим, що одружився та має двох дітей, весілля робили спільними зусиллями батьків та тещи. До одруження свідок повідомив, що проживав разом с позивачкою та померлим в дво кімнатній квартирі, він -в однієї, а батьки в іншій. Батько працював водієм та був пенсіонером. Свідок також займався похованням померлого, який до смерті проживав разом із матір`ю як її чоловік. Також свідок, повідомив, що ОСОБА_2 до часу проживання з позивачкою був колись у шлюб та розлучений, однак він детально не розповідав про це. Стосовно відомостей про існування іншого житла у померлого свідку не відомо. Також ОСОБА_5 зазначив, що у померлого була дитина , однак ОСОБА_2 не розповідав про них і ніколи не бачив її, бо ОСОБА_21 не любив про це розповідати, тобто було тільки відомо про те що була дитина, але ніхто не знає її ПІБ і адресу.

У судовому засіданні 06.11.2018 року свідок ОСОБА_7 повідомила, що знайома з позивачкою приблизно вже десять років та часто буває в неї дома та знайома з її сім`єю. Вона проживала з ОСОБА_22 по АДРЕСА_4 кімнатній квартирі, вони проживали там вдвох, інколи їх навідував син ОСОБА_15 , який ОСОБА_13 вважав за батька. Вона була в гостях не часто, однак дуже часто спілкувались телефонним зв`язком та телефону слухавку піднімав доволі часто ОСОБА_13 та згодом передавав слухавку ОСОБА_1 , як своїй дружині.. Вони вели сумісний побут, свідок вважала їх сім`єю та навіть не знала, що їх шлюб не зареєстрований. Стосовно його колишньої сім`ї ОСОБА_13 нічого не розповідав, свідок також пояснила, що квартира в якій вони проживала належить ОСОБА_23 , яка досталась від батьків.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що знайомі з ОСОБА_24 близько 30 років, він є сусідом позивачки, проживають в одному дворі. Його дружина товаришувала з ОСОБА_24 та вони разом сумісно проводили відпочинок, їздили на рибалку з ним. З 1986 року позивачка та ОСОБА_13 проживали однією сім`єю, також відомо про сина ОСОБА_25 , якого виховував ОСОБА_13 , возив до школи, купував велосипед, потім допомагали у ремонті квартири, також вони купляли автомобіль марки Жигулі та користувались ним всі у трьох як сім`я, побутову техніку, в 2005 році допомагав їм підключати пральну машину. Позивачка піклувалась за свекрухою, коли вона захворіла та вони були присутні на похоронах. Свідку відомо, що ОСОБА_13 колись перебував у шлюбі, який був розірваний, також від своєї дружини дізнався, що ОСОБА_13 мав доньку, однак сам ОСОБА_13 не спілкувався з цього приводу, колишню родину ніколи не бачив.

За наданими матеріалами та поясненнями свідків суд вбачає, що позивачка в період з січня 1985 року по 10 жовтня 2015 рік, проживала однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 факт проживання за адресою місця проживання підтверджений показаннями свідків та письмовими доказами за якими зазначена адреса саме АДРЕСА_5 та факт його місця реєстрації за іншою адресою (в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 ) не може бути доказом фактичного місця проживання, тож позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно п. 21 Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене та з пояснень позивача, її представника та свідків таким чином судом встановлено, що позивачка дійсно постійно проживала з ОСОБА_2 з січня 1985 року до 10 жовтня 2015 року, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, були пов`язані сумісним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Таким чином суд вважає що позивачка доведено факт спільного проживання належними та допустимими доказами.

За розглядом справи на виконання положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, заявником надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення заявленого факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем є необхідним заявнику для виникнення у нього права на спадщину та оформлення у подальшому свідоцтва на спадщину, з урахуванням викладеного приходить до висновку про доведеність позовних вимог і його обґрунтування та наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1

Керуючись ст.. 15, 16, 29, 216-1218, 1222, 1258, 1264 ЦК України, ст.ст..2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 89, ч.1 ст. 223, ст. 247, 256, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до Одеської міської ради (, місцезнаходження: м. Одеса, пл.. Думська, буд. 1) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_5 , у період із січня 1985 року по 10 жовтня 2015 рік.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.05.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі