Провадження № 4-с/760/72/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сакович С.Ю., ОСОБА_2 , суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою і просить:

-визнати дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича С.Ю. щодо винесення постанови від 28 грудня 2017 року ВП № 49259522 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними та скасувати зазначену постанову;

-визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича С.Ю. щодо невжиття всіх необхідних заходів для примусового виконання рішення по ВП № 49259522 та недотримання ефективності, своєчасності і повноти вчинення виконавчих дій;

-зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві продовжити виконання виконавчого листа № 760/3676/15-ц, виданого 22 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу на суму 252 433, 15 гр.

Посилається на те, що в провадженні Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 760/3676/15-ц, виданого 22 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення зі ОСОБА_2 на його користь боргу в сумі 252 433, 15 гр.

Постановою державного виконавця від 06 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження № 4925952.

Після звернення до відділу та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався про те, що постановою державного виконавця від 28 грудня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Вважає, що дії державного виконавця при поверненні виконавчого документа та його бездіяльність щодо невиконання рішення суду порушують його права та інтереси.

Так, державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення та не було дотримано ефективності, своєчасності і повноти вчинення виконавчих дій, порушено строки надсилання постанов учасникам виконавчого провадження та внесення відповідних відомостей до Державних реєстрів.

Згідно отриманої інформації боржник є засновником ТОВ «Тайк-Інвест» та ТОВ «Волас».

Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять його вартість, має встановлюватися відповідно до балансу, який складається на дату пред`явлення вимог кредитора.

Для виявлення можливості примусового стягнення державний виконавець мав право отримати доступ до документів Товариства, що надало б можливість визначити вартість частки боржника, яка визначається як пропорційна його частці у вартісному вираженні сума всіх активів товариства за мінусом його пасивів.

Державним виконавцем не було внесено відомості про боржника до Єдиного державного реєстру боржників.

Бездіяльність державного виконавця також полягає у непроведенні обов`язкових дій щодо системного розшуку майна боржника, невжиття заходів щодо з`ясування фактичної адреси проживання (перебування) боржника, створенні документів, які не підтверджуються вчиненими діями державного виконавця, невжиття заходів щодо встановлення отримання боржником доходів на посаді директора в ТОВ «Такйк-Інвест» та ТОВ «Волас».

Державним виконавцем не було вчинено дій щодо звернення стягнення на корпоративні права, якими володіє боржник в зазначених товариствах.

В матеріалах виконавчого провадження наявний акт державного виконавця від 16 лютого 207 року, згідно з яким останній мав проводити виконавчу дію з розшуку майна боржника за місцем проживання останнього, проте підтвердження на вчинення цієї виконавчої дії матеріали виконавчого провадження не містять.

Крім того, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було направлено на адресу сторін виконавчого провадження жодного процесуального документа, зокрема оскаржуваної постанови.

Крім того, державним виконавцем не було вчинено дій щодо об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_2 , та не наклав на майно боржника арешт у межах загальної суми стягнення.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Після оголошеної в справі перерви заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 760/3676/15-ц, виданого 22 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь заявника боргу в сумі 252 433, 15 гр.

Постановою державного виконавця від 06 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження № 4925952.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Зі змісту постанови вбачаться, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо такого розшуку майна виявилися безрезультатними.

/ а.с. 11 - 14; 16; 25 - 27 /

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснено запити до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, а також запити до Державної фіскальної служби України щодо номерів рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями.

Крім того, державним виконавцем 10 листопада 2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, здійснено вихід за місцем проживання боржника.

/ а.с.17 - 24 /

В той же час, з`явившись у судове засідання 28 лютого 2019 року, ознайомившись з матеріалами справи після закінчення судового засідання, державний виконавець Сакович С.І. будь-яких доказів приведеним у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обставинам, не надав, як і матеріалів виконавчого провадження.

В судовому засіданні не довів до відома суду про вжиті ним заходи, направлені на виконання рішення суду, та результати їх вжиття.

З Акту державного виконавця від 16 лютого 2017 року вбачається, що державний виконавець здійснив вихід за місцем проживання боржника з метою перевірки його майнового стану.

Майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Відповідно до п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року / у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5/ та зареєстрованої в Мінінстерстві юстиції України 02 квітня 2012 року, Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Зі змісту акту вбачається, що даним вимогам він не відповідає, складений та підписаний лише державним виконавцем.

Хто брав участь у виході державного виконавця за місцем проживання боржника, невідомо, чи був присутнім боржник під час виходу, також невідомо, і будь-чиї підписи в ньому, окрім державного виконавця відсутні.

Крім того, зі змісту акту не вбачається, з яких критеріїв виходив державний виконавець стверджуючи про відсутність майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення, і чи взагалі він оглядав місце проживання боржника з метою встановлення такого майна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що дані вимоги закону державним виконавцем не дотримані.

Доказів протилежного останній суду не надав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів, що державним виконавцем були вжиті всі передбачені Законом України « Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, останній суду не надав.

Виходячи з цього, з урахуванням викладеного вище, визначених законом обов`язків державного виконавця щодо порядку вчинення виконавчих дій та прав стягувачів у виконавчому провадженні, суд вважає обгрунтованими твердження заявника, викладені в скарзі.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Виходячи з викладеного вище, ухилення боржника від виконання рішення суду, невжиття державним виконавцем визначених законом заходів для його примусового виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги.

Керуючись ст. 19. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 3 ст. 18, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича Станіслава Юрійовича при винесенні постанови від 28 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Визнати бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича Станіслава Юрійовича при невжитті необхідних заходів щодо примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу.

Скасувати постанову державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича Станіслава Юрійовича від 28 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа - виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу стягувачу.

Зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити визначених Законом України « Про виконавче провадження» заходів, направлених на виконання виконавчого листа № 760/3676/15-ц, виданого 22 жовтня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.А.Шереметьєва