ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 17.07.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб між сторонами розірвано Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, у зв`язку з чим вона просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 2000 грн. на місяць, з моменту подачі позовної заяви (а.с. 1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволені.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 грн., починаючи стягнення з 09.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 16-17).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення суду та визначити розмір аліментів на рівні визначеному законодавством у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 12 років (а.с. 21-25).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17.07.2012 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 виданого Чистопільською сільською радою Верхньороганицького району Херсонської області від 17.07.2012 року.

Шлюб між сторонами розірвано Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Від шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та його розвитку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач мешкає окремо від дитини, участі в її вихованні, утриманні та забезпеченні здорового розвитку участі не приймає, та за для забезпечення у максимально можливій мірі виживання і здорового розвитку дитини на державному рівні, прийшов до висновку про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн, враховуючи, що такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст.181, ч. 1 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017 року) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017 року), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та, згідно ст. 180 СК України, зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття.

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду, після розірвання шлюбу дитина мешкає та знаходиться на утриманні матері.

Отже, при ухваленні рішення суд, оцінивши стан здоров`я й матеріальне становище сторін та їх сина, зміст аргументів та заперечень обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 2 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 09.08.2018 року і до досягнення ним повноліття, проводячи стягнення на користь матері - ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення піклування про дитину, надання матеріальної допомоги на першу вимогу, придбанням речей та продуктів харчування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вищезазначене не можна розуміти як регулярну матеріальну допомогу на утримання сина, а саме виконання обов`язку щодо утримання дитини в розумінні змісту ст. ст. 180-182 СК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що стягнення з нього аліментів на утримання сина в примусовому порядку на користь матері приведе до того, що він буде не впевнений, що ці кошти витрачаються саме на потреби його дитини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що суд 1 інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на спростування правильних та обґрунтованих висновків суду 1 інстанції з цього питання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 263 - 265 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством.

Судді: