Справа № 303/3121/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань : Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та надання дозволу на продаж нерухомого майна, що належить на праві власності малолітній дитині, без згоди другого з батьків, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року, ухвалене суддею Довжанином В.М.,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та надання дозволу на продаж нерухомого майна, що належить на праві власності малолітній дитині, без згоди другого з батьків.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона та її малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є співвласниками домоволодіння, що складається з житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2011. Окрім того, малолітній доньці ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0927 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 07.11.2012.

Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак не проживає у ньому з вересня 2015 року, і його реєстрація перешкоджає їм з донькою, як співвласникам, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також враховуючи те, що для продажу майна, яке належить малолітній дитині, їй потрібен відповідний дозвіл батька дитини, який категорично відмовляється надавати такий, просила суд усунути перешкоди їй та її малолітній дитині у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та надати їй дозвіл на продаж 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0927 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування вище вказаного домоволодіння, від імені власника - малолітньої дочки ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_3

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_1 та малолітній дитині ОСОБА_2 у здійсненні права користування та розпорядження належним їм на праві приватної спільної часткової власності кожному по 1/2 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0927 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від імені власника - малолітньої дочки ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує на те, що суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення, чому саме вважає його таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 1/2 часина вказаного будинку була придбана за особисті кошти позивача ОСОБА_1 , а друга половина будинку - за кошти, отримані від продажу належної йому та доньці квартири АДРЕСА_2 та за його особисті кошти.

Заявою від 27.12.11 він надав дозвіл на приватизацію донькою земельної ділянки відведеної для обслуговування будинковолодіння АДРЕСА_1 . За таких обставин донька стала власником 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння та земельної ділянки, а він залишився без житла.

Повністю довіряючи на той час позивачу, він не перечитував зміст договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , і підписав підготовлений нотаріусом договір. Правоустановлюючі документи на домоволодіння знаходяться у позивача. Він ознайомився із їх змістом лише тоді, коли отримав позов з додатками у цій справі, у звязку з чим подав до суду позов про визнання п.1 договору-купівлі продажу домоволодіння удаваним в частині оформлення права власності на 1/2 частину будинку на доньку, в якому просив суд визнати його та доньку власниками по 1/4 частини домоволодіння. Зазначена справа перебуває на розгляді в Мукачівському міськрайонному суді.

У вказаному будинку знаходяться усі його речі. Іншого житла він не має. А тимчасове не проживання в будинку викликано поважними причинами, перш за все - інтересами дитини і не є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Із-за неприязних відносин, які склалися між ним та позивачем, та не бажаючи спричиняти моральні страждання доньці, бути свідком їх сварок, він змушений тимчасово не проживати у вказаному домоволодінні - до вирішення усіх спірних питань між ним та позивачем. Тимчасово орендує квартиру у м. Ужгороді по місцю роботи.

Вважає, що за вказаних обставин він не втратив право на проживання у домоволодінні, яке в 1/2 частині придбано за його кошти, та в якому він зареєстрований як член сім`ї власника (доньки). Розірвання шлюбу не є підставою втрати ним права проживання у цьому домоволодінні.

Також вказував на те, що не надаючи згоду на продаж належного доньці майна, він виконує приписи ч. 1 ст. 177 СК України, а саме дбає про збереження та використання належного їй майна, у разі відчуження якого донька залишиться без житла.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Вказує на те, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власників цього майна, оскільки з вересня 2015 року відповідач не проживає спільно з нею та донькою, спільним побутом з ними не пов`язаний, після розірвання шлюбу з нею вибув із будинку, має інше житло, у якому проживає.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та його представник адвокат Сковородько І.Ф. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (під розписку), а тому її неявка відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що відповідач хоч і зареєстрований у спірному будинку, однак не проживає у ньому з вересня 2015 року, а тому дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. А також дійшов висновку про надання дозволу ОСОБА_1 на продаж нерухомого майна, що належить на праві власності малолітній дитині ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_3 , оскільки розпорядженнями голови Мукачівської РДА від 22.03.2018 року №164 та від 03.05.2018 року № 238 було надано дозвіл на продаж будинку, право власності на 1/2 частини якого має малолітня ОСОБА_2 , та на продаж земельної ділянки, право власності якої має малолітня дитина.

Проте колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права за таких обставин.

З матеріалів справи убачається, що з 04.03.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04.05.2017 між ними розірвано (а.с. 15-16).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння, що складається з житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2011 року, що стверджується витягами про державну реєстрацію ТОВ «Мукачівчське РБТІ та ЕО» №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 від 22.09.2011 (а.с. 26,27).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , який зареєстровано 07.11.2012, малолітній доньці сторін ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0927 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.30).

Розпорядженням голови Мукачівської РДА Закарпатської області від 22.03.2018 №164 надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж належної їй 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 частини будинку від імені малолітньої дочки ОСОБА_2 , власником якої є дитина (а.с. 37).

Розпорядженнями голови Мукачівської РДА Закарпатської області від 03.05.2018 № 238 надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , власником якої є малолітня дитина (а.с. 38).

Згідно акту Ракошинської сільської ради № 38/02-10 від 25.04.2018, ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з вересня 2015 року, фактично не проживає (а.с.36).

Саме зазначений акт став підставою для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування вище вказаним житловим приміщенням.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в цій частині, оскільки згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України).

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Отже, до даних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка передбачає втрату права на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Посилання на акт Ракошинської сільської ради № 38/02-10 від 25.04.2018, згідно якого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з вересня 2015 року, фактично не проживає, є безпідставним, оскільки такий беззаперечно не стверджує факт не проживання ОСОБА_3 у вказаному будинку з вересня 2015 року без поважних причин.

Як ствердив у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 його не проживання у спірному будинку носить тимчасовий характер і викликано поважними причинами, перш за все - інтересами дитини, якій він не бажає спричиняти моральні страждання через постійні сварки з позивачкою. Він вимушений тимчасово не проживати у вказаному будинку - до вирішення усіх спірних питань між ним та позивачем. У вказаному будинку знаходяться його речі, іншого житла він не має, у зв`язку з чим тимчасово орендує квартиру у м. Ужгороді по місцю роботи.

Право відповідача на проживання у вище вказаному будинку є правом члена сім`ї власника на користування житлом, сервітутним правом.

Відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин із позивачкою не позбавляє відповідача права користуватися житлом, тим більше, що співвласником будинку є його малолітня донька, яку він зобов`язаний утримувати та приймати участь у її вихованні, що має відбуватись, у тому числі шляхом проживання з дитиною.

Окрім цього, на розгляді в Мукачівському міськрайонному суді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання п.1 договору купівлі-продажу домоволодіння, в частині придбання неповнолітньою ОСОБА_2 Ѕ частини спірного домоволодіння, недійсним, визнання за ним ( ОСОБА_3 ) та донькою ОСОБА_2 права власності по ј частині за кожним цього домоволодіння, і скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину домоволодіння (а.с.64), що також спростовує доводи позивача про не проживання відповідача у спірному будинку без поважних причин.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині надання дозволу ОСОБА_1 на продаж 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0927 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від імені власника - малолітньої дочки ОСОБА_2 , без згоди батька ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Стаття 177 СК України регулює порядок управління майном дитини. Згідно частини 1 цієї статті батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;видавати письмові зобов`язання від імені дитини;відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно ч.6 ст.177 СК України при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

У частині 7 цієї статті зазначено, що батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що малолітня дитина після продажу належної їй Ѕ частини вище вказаного домоволодіння та земельної ділянки, буде забезпечена іншим житлом, рівноцінним тому, право власності на яке має дитина ОСОБА_2 , що б вказувало на додержання позивачем у першу чергу житлових та майнових прав дитини. А тому суд першої інстанції, за відсутності зазначених доказів у матеріалах справи та доказів на підтвердження того, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, помилково дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 в частині надання їй дозволу на продаж 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , від імені власника - малолітньої дочки ОСОБА_2 , без згоди її батька ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Відповідно до статті 141 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2114,40 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю щляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та надання дозволу на продаж нерухомого майна, що належить на праві власності малолітній дитині, без згоди другого з батьків - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2114,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :