Справа № 465/1639/19 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1339/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

за секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Мартинишин М.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи - Франківської районної адміністрація ЛМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и в:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Львівської міської ради, з участю третьої особи - Франківської районної адміністрація ЛМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та третій особі вчиняти будь-які дії, пов`язані з демонтажем, знесенням, розібранням конструкцій предмету позову, а саме: гаража, загальною площею 60,0 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись в апеляційній скарзі на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали та розгляді заяви про забезпечення позову, суд формально з`ясував обставини, неповно та не об`єктивно підійшов до вирішення питання про забезпечення позову, а тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що на момент звернення з позовною заявою до суду, йому стало відомо, що міською владою планується знесення гаражів, сконструйованих із металевих конструкцій на території м. Львова, а відтак, існує загроза знищення або пошкодження предмета позову - належного йому гаража, загальною площею 60,0 м.кв., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. За таких обставин ОСОБА_1 , вважає, що наявні обґрунтовані підстави для забезпечення позову, оскільки заяву про забезпечення позову подано ним з метою збереження цілісності та схоронності предмета спору до постановлення судом рішення. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що забезпеченням позову, шляхом заборони вчиняти дії відносно предмета спору, жодним чином не будуть порушені права чи інтереси будь-яких осіб, однак, буде можливість виконання рішення суду в майбутньому.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Макар М.В. надійшла заява про підтримання апеляційної скарги в повному обсязі та про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки в судове засідання сторони не прибули, доказів про поважність причин неявки суду не подали, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України необхідно проводити без участі останніх, які були належно повідомлені про час та місце розгляду справи, та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що наведені позивачем обставини про те, що гараж може бути знесений не обґрунтовані жодними об`єктивними доказами, тому дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відмовив у її задоволенні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

З надісланих судом копій матеріалів справи №465/1639/19 вбачається, що 25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Львівської міської ради, з участю третьої особи - Франківської районної адміністрація ЛМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. (а.с. 1-3).

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та третій особі вчиняти будь-які дії, пов`язані з демонтажем, знесенням, розібранням конструкцій предмету позову, а саме: гаража, загальною площею 60,0 м.кв., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 20).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 150 ЦПК України не є вичерпний, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено в поданій заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що йому стало відомо про намір відповідача знести гаражі сконструйовані з металевих конструкцій на території м. Львова.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження вимог про забезпечення позову ОСОБА_1 не надав жодних доказів.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що існує загроза знищення або пошкодження предмета позову, або дійсно існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду апеляційним судом ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що предмет позову може бути знесений, або таке знесення заплановано міською радою.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі.

Крім того, з урахуванням наведених вище положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України щодо можливості забезпечення позову як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, ОСОБА_1 не позбавлений права звернення із заявою про забезпечення поданого ним позову в ході розгляду справи судом за наявності відповідних доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в заяві про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 21 травня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.