Справа № 349/252/19
Провадження № 22-ц/4808/667/19
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене у складі судді Могили Р.Г. 25 березня 2019 року в м. Рогатині,

в с т а н о в и в :

12.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо і коштів, які відповідач надає у добровільному порядку на утримання дітей, не вистачає.

Рогатинський районний суд рішенням від 25 березня 2019 року позов задовольнив частково.

Ухвалив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначному нею розмірі, а тому аліменти необхідно визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що при визначенні розміру аліментів судом не взято до уваги його стан здоров`я та матеріальне становище, а саме, що він є інвалідом 3 групи з дитинства, за станом здоров`я він не має можливості працювати і єдиним його доходом є пенсія в розмірі менше 1500 грн. Стягнувши з нього загальну суму 1700 грн. на двох дітей, суд таким чином позбавив його засобів до існування.

Апелянт не заперечує обов`язку утримувати своїх дітей, однак стверджує, що визначений судом розмір аліментів є надто великим. Вважає, що маючи стабільний дохід (пенсію), він повинен сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини від цього доходу, а не тверду грошову суму, як визначив суд.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 25.07.2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 3, 4, 5, 7).

Судом встановлено, що коштів, які відповідач надає у добровільному порядку на утримання дітей, не вистачає.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Враховуючи вищенаведене, величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та положення ч. 2 ст. 182 СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 850 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апелянта про те, що він є інвалідом 3 групи з дитинства та за станом здоров`я не має можливості працювати не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який відповідає встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковому мінімуму на дітей віком до шести років та є необхідним для забезпечення дітям належних умов для їх фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Також не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що маючи стабільний дохід (пенсію), він повинен сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини від цього доходу, а не тверду грошову суму, як визначив суд, оскільки згідно ч. 3 ст. 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 25 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року