Справа № 202/9332/15-ц
Провадження № 2/202/31/2019
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.,

при секретарі: - Нечепуренко А.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про поділ майна та визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи; третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_4 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні представником відповідачів Раєвської Г ОСОБА_10 та Раєвської ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , заявлено клопотання про залишення позову ОСОБА_1 та заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши думку відповідача ОСОБА_14 , котра підтримала клопотання свого представника, вважає, що позов ОСОБА_1 та заява третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 підлягають залишенню без розгляду з наступних підстав.

21.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до відповідачів.

10.03.2017 року від ОСОБА_4 надійшла заява третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судове засідання двічі поспіль 01.08.2019 року, 04.10.2019 року не з`явилися, про поважність причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності від позивача та третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору не надходило.

У судових засіданнях 07.03.2018 року, 22.05.2018, 27.07.2018 року, 02.08.2018 року приймала участь представник ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , однак в подальшому ані позивач, ані її представник в судові засідання не з`являлися.

Відповідно до доповідної секретаря судового засідання Розсохи І.О. від 25.01.2019 року ОСОБА_15 вже не пред`являє інтереси ОСОБА_1

ОСОБА_4 в судове засідання жодного разу не з`явилася, 22.05.2018 року в судове засідання з`явилася її представник ОСОБА_16 . В подальшому ані ОСОБА_4 , ані її представник в судові засідання не з`являлися.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_1 ; інших засобів зв`язку позивач не зазначила. У заяві третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_2 ; інших засобів зв`язку ОСОБА_4 не зазначила.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно з ч. 6 цієї статті судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно зі ст.. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ № 270 від 5 березня 2009 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" рекомендовані листи, в тому числі з написом «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, адресовані фізичним особам, вручаються особисто адресату, а в разі його відсутності повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення ним документа, що підтверджує особу, та документа, що підтверджує родинні зв`язки. У разі відсутності адресата і повнолітнього члена сім`ї в поштову скриньку абонента вкладається повідомлення про надходження поштового відправлення.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було повідомлено суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), не було надано офіційної електронної адреси або інших засобів зв`язку, судом здійснювалися виклики останніх в судові засідання шляхом направлення судових повісток про виклик разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресами, вказаними ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у позовній заяві та заяві третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору відповідно.

Однак жодна судова повістка не була вручена ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 . На адресу суду поверталися поштові конверти з судовими повістками з рекомендованими повідомленнями про вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були відсутні за місцем проживання; повнолітні члени сім`ї останніх також були відсутні за адресами проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та останні, отримавши повідомлення про надходження поштового відправлення, не з`явилися на поштове відділення для отримання поштового відправлення.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2018 року у справі № 916/3188/16, зробив висновок про те, що сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків, про що наголошено в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Іззетов проти України», «Паскал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України» суду потрібно дотримуватися розумного строку для судового провадження.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з серпня 2018 року, а ОСОБА_4 з травня 2018 року, тобто більш ніж двічі поспіль, в судові засідання не з`являлися, станом справи не цікавилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не направили, а судові повістки, котрі надсилалися їм судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою та які повернулися в суд у зв`язку з їх неотриманням адресатами, не отримували, суд вважає можливим залишити позов ОСОБА_1 та позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_4 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , котра діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про поділ майна та визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи залишити без розгляду.

Позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_4 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку в порядку спадкування залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Бєльченко Л.А.