Справа № 627/1112/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Казакової О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна в натурі, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що вона з 16.11.2004 р. року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який в подальшому було розірвано 18.10.2017 р. Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2006 р. був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ,який був зареєстрований за відповідачем. В порядку поділу майна , на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 28.02.2018 року, спірний будинок визнаний спільною сумісною власністю сторін та за ОСОБА_1 визнано право приватної власності на Ѕ частину домоволодіння за вищевказаною адресою, а інша частина залишена у власності відповідача. В остаточній уточненій позовній заяві , позивач просить визначити порядок користування спірним будинком та господарськими будівлями між співвласниками та виділити у її користування приміщення : житлову кімнату 1-4 площею 13,0 м2; частину житлової кімнати 1-5 площею 5,4 м2; Ѕ частину тамбуру І; Ѕ частину веранди II; Ѕ частину кухні 1; Ѕ частину коридору 2; Ѕ частину ванної 3, а також з господарських будівель та споруд : літню кухню «Б»; сарай «Д»; убиральню «Ж»; ворота № 1, а відповідачу виділити : житлову кімнату1-6 площею 15,6 м2; частину житлової кімнати 1-5 площею 2,8 м2; Ѕ частину тамбуру І; Ѕ частину веранди II; Ѕ частину кухні 1; Ѕ частину коридору 2; Ѕ частину ванної 3, а також з господарських будівель та споруд:гараж «В»; сарай «Г»; льох «Е»; сарай «Є»; огорожу № 2.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують , просять задовольнити.

Відповідач проти позову не заперечував , просив задовольнити позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його ідеальну частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його виділу (поділу).

Порядок виділу часток проводиться з дотриманням Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041.

Згідно з роз`ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Відповідно до чч. 1-2 ст.370, чч. 1-3 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. «; а » п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п.п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 « Про практику застосування судами законодавтства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок » про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.11.2014 р. по 18.10.2017 р. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 18.10.2017 р. , шлюб між сторонами розірваний.

За час шлюбу , подружжя придбали за договором купівлі-продажу ,посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори від 20.06.2006 року , у спільну сумісну власність , житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м .

Ѕ частина вказаного житлового будинку з господарськими будівлями зареєстрована за ОСОБА_1 , на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 28.02.2018 р., а інша Ѕ частина нерухомого майна зареєстрована за ОСОБА_3 , про що свідчить інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.07.2018 р. .

Позивачем надано висновок щодо можливості поділу об`єкта нерухомого майна ТОВ « Харківська служба-бюро технічної інвентарізації « від 31.08. 2018 р. та запропоновано відповідачу здійснити виділ в натурі частки із майна відповідно до варіантів розподілу житлового будинку і надвірних будівель. Відповідач не заперечував щодо виділення у власність частини домоволодіння ,відповідно до варіантів запропонованих позивачем.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 358, 364, 367 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 - з а д о в о л ь н и т и.

Розділити житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 області між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до висновку ТОВ « Харківська служба - бюро технічної інвентаризації» щодо можливості технічного поділу об`єкта нерухомого майна від 31.08.2018 р.

Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій по АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з житлової кімнати 1-4 площею 13,0 м2; частину житлової кімнати 1-5 площею 5,4 м2; Ѕ частини тамбуру І; Ѕ частини веранди II; Ѕ частини кухні 1; Ѕ частини коридору 2; Ѕ частини ванної 3, а також з господарських будівель та споруд : літню кухню «Б»; сарай «Д»; убиральню «Ж»; ворота № 1.

Виділити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з житлової кімнати1-6 площею 15,6 м2; частини житлової кімнати 1-5 площею 2,8 м2; Ѕ частини тамбуру І; Ѕ частини веранди II; Ѕ частини кухні 1; Ѕ частини коридору 2; Ѕ частини ванної 3, а також з господарських будівель та споруд:гараж «В»; сарай «Г»; льох «Е»; сарай «Є»; огорожу № 2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 24.05.2019 року.

Суддя Л.В. Вовк