Справа № 2/1519/6763/11
Провадження № 6/521/196/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Власової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2/1519/6763/11,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2/1519/6763/11 за позовом ПАТ «Фінростбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/20032 від 12.10.2007р., посилаючись на те, що 22.02.2012 рішенням Малиновського районного суду з відповідачів стягнуто заборгованість, у розмірі 60401,29 грн. та судові витрати, у розмірі 604,01 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн.

26.03.2019 року між ПАТ «Фінростбанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фінростбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 64 про відступленя прав вимоги, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 1/20032 від 12.10.2007 року перейшло до ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Частиною першою статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України, визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка, відповідно до закону, надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

З встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 року, справа № 909/968/16 та від 31 жовтня 2018 року, справа № 466/646/11.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постанові, від 10 квітня 2019 року (справа № 461/245/17, провадження № 61-33085св18), та від 24 квітня 2019 року (справа № 465/647/11, провадження № 61-19738св18) та від 08 травня 2019 року (справа № 2-1685/11, провадження № 61-23503св18).

На підставі викладеного, керуючись ст. 442 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2/1519/6763/11, про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/20032 від 12.10.2007р., відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.В. Мирончук