ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1801/18 Номер провадження 22-ц/814/1361/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Глобинського районного суду Полтавської області в складі судді Олефір А.О. від 27 лютого 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.11.2010 року в сумі 116965,99 грн., яка складається з 9251,01 грн. заборгованість за кредитом, 107714,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2010 року по 30.03.2018 року та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05.11.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання умов договору утворилася вищевказана заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована пропуском строку позовної давності з огляду на закінчення строку дії картки та здійснення позичальником останньої оплати по кредитному договору 23.08.2012 року, тоді коли з позовом банк звернувся до суду 07.09.2018 року, тобто за межами строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку позовної давності при зверненні до суду в вересні 2018 року, з огляду на те, що банком була перевипущена та видана відповідачу нова кредитна картка з терміном дії до липня 2016 року, що свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків, визначених ч.4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2010 року на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної особисто ОСОБА_1 , яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, відповідач отримала кредитну картку, з коштами в сумі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору, яким передбачено погашення заборгованості за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплата комісії, позичальник не виконувала належним чином взяті зобов`язання, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості в сумі 116965,99 грн. станом на 31.05.2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши наявність факту не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на заявлене боржником клопотання про застосування строків позовної давності у відповідності до норм ч.4 ст. 267 ЦПК України, оскільки термін дії картки закінчився у вересні 2014 року, тоді як 23.09.2012 року сам боржник не вчиняв жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості, а списання коштів з картки відповідача банк здійснював в автоматизованому режимі, що не є свідченням переривання строку перебігу позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій по сплаті заборгованості по кредиту

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами укладення кредитного договору та отримання позичальником коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 05.11.2010, ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_2 (дата відкриття 15.11.2010 року, з терміном дії 09/14).

Згідно розрахунку заборгованості та наданої банком виписки з карткового рахунку, відповідач з 23.09.2012 року не вчиняла жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи доводиться, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог банку (а.с. 61)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, місцевий суд дав належну оцінку доказам по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту невиконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, що призвело до утворення боргу, зауваживши при цьому, що банк звернувся за захистом свого порушеного права за межами строку позовної давності, з огляду на закінчення строку дії картки , шо і є кінцевим строком повернення коштів.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс 14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, стороною в якій був ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку строк дії отриманої за умовами кредитного договору картки скінчився 30.09.2014 року і з цього часу в банку виникло право на судовий захист свого цивільного права щодо повернення кредиту в повному обсязі, тоді як перебіг позовної давності щодо місячних платежів почав свій облік з 25.09.2012 року (внесення останнього платежу по сплаті боргу мало місце 23.08.2012 року, а 25 число кожного місяця є датою повернення кредитних коштів).

Таким чином, станом на день звернення АТ «Приватбанк» до суду з даним позовом збігли строки позовної давності як щодо повернення кредиту в повному обсязі, так і щодо погашення щомісячних платежів.

При цьому, колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою наявної у відповідача картки за НОМЕР_3, оскільки з матеріалів справи не можливо дійти висновку про правовий статус цією картки.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на пропуск банком строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять нових фактів чи доказів, які б свідчили про порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відхиляються колегією суддів твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінку факту отримання відповідачем нової перевипущеної картки з терміном дії 07/16, що спростовує висновки суду про звернення з позовними вимогами за межами строку позовної давності.

Так, в ході розгляду справи, банком надано довідку про те, що отримана за умовами договору кредитна картка має номер НОМЕР_2 з терміном дії 09/14, тоді як нова картка за НОМЕР_3 була видана ОСОБА_1 21.09.2012 року, тобто задовго до закінчення строку дії вказаної кредитної картки, а згідно існуючих в банку Правил випуск (перевипуск) нової картки на новий термін здійснюється після закінчення терміну дії попередньої картки, яка в такому випадку повинна вилучатись, враховуючи, що картка є власністю банку і надається позичальнику лише в тимчасове користування.

Таким чином, з матеріалів справи взагалі не вбачається, що картка НОМЕР_3 з датою відкриття 21.09.2012 року та терміном дії 07/16 була перевипущена та отримана відповідачем саме в межах дії кредитного договору від 05.11.2010 року, а не згідно укладених між сторонами інших кредитних договорів.

Крім того, з наданої банком виписки за період з 01.01.1999 р. по 12.12.2018 року вбачається одночасне існування двох карток - НОМЕР_3 та НОМЕР_4, по яким в спірний період здійснювались ті чи інші трансакції, що ставить під сумнів факт отримання клієнтом нової перевипущеної картки в межах одного і того ж кредитного договору, оскільки в такому випадку попередня картка повинна бути вилучена.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.