Справа № 569/3255/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Кирийчук Н.М.,

за участю представника позивача адвоката Коханої О.О.,

представника відповідача Климець Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення одноразової вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод", в якому просить стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 102 796, 56грн.; стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на її користь одноразову вихідну матеріальну допомогу передбачену колективним договором в сумі 36000 грн; стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на її користь судовий збір.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона працювала на посаді прибиральниці службових приміщень у Державному підприємстві "Рівненський автомобільний Ремонтний завод". На підприємстві почали невчасно та не в повному обсязі здійснювати виплату заробітної плати. Згідно наказу №22к від 30.03.2018 року її було звільнено із займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, проте підприємство не виплатило належних сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України. Також вказує, що при припиненні трудового договору їй була нарахована, але не виплачена до цього часу вихідна допомога у розмірі одного середнього місячного заробітку, що суперечить положенням Колективного договору, згідно яких одноразова вихідна допомога при розірванні трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України виплачується працівникові з розрахунку по 1200 грн. за кожен відпрацьований рік на Державному підприємстві "Рівненський автомобільний Ремонтний завод".

Відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому зазначають, що виплата всіх належних сум при звільненні позивача підприємством не здійснено не з вини останніх. На даний час на майно ДП "РАРЗ" накладено арешт у зв"язку з виконанням судових рішень про стягнення боргів з підприємства, а тому адміністрація ДП "РАРЗ" до цього часу самостійно не розпоряджається ні коштами ні майном підприємства, самостійно не визначає пріоритетність погашення боргів, самостійно не здійснює погашення ніякої кредиторської заборгованості, в тому числі і заборгованості по заробітній платі ні тим працівникам, які працюють на підприємстві, ні тим працівникам, які звільнились з ДП "РАРЗ". Всі кошти, які поступають на банківські рахунки ДП "РАРЗ" розподіляються виключно державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області і направляються лише на погашення заробітної плати працівникам підприємства у відповідності до ст.46 Закону України "Про виконавче провадження". Також вказують, що Положенням №4 (додаток №5) до Колективного договору між тимчасово виконуючим обов"язки директора і профспілковим комітетом ДП "РАРЗ" на 2010-2012 роки передбачено нарахування і виплата працівникам, звільненим за п.1 ст.40 КЗпП України, одноразової вихідної матеріальної допомоги з розрахунку по 1200 грн. за кожен відпрацьований рік на підприємстві, але не менше середнього місячного заробітку (ст..44 КЗпП України) тим працівникам, які відпрацювали на ДП "РАРЗ" неповний рік і можуть бути звільнені пост..40 п.1 КЗпП України. Виплата вищезазначеної вихідної допомоги повинна здійснюватися за рахунок коштів підприємства, одержаних від продажу майна, що обліковується на балансі ДП "РАРЗ". Однак, враховуючи фінансовий стан підприємства, те що державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області накладено арешт на майно ДП "РАРЗ" та банківські рахунки, а також те, що відповідач сам не реалізовує ніяке майно і не розпоряджається коштами, отриманими від реалізації майна, вимога позивача про стягнення одноразової вихідної матеріальної допомоги є безпідставною. Просили відмовити повністю у позовних вимогах ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

21 травня 2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, а саме просить стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 63 247,67 грн.; стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на користь ОСОБА_1 одноразову вихідну матеріальну допомогу передбачену колективним договором в сумі 36000 грн; стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Представник позивача адвокат Кохана О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням уточнення, просила позов задоволити.

Представник відповідача Климець Н.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП "РАРЗ".

Наказом №22к від 30 березня 2018 року позивач звільнена з посади прибиральниці службових приміщень за ч.3 ст.38 КЗпП України Відповідно до ст.44 КЗпП України виплатити їй віхідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку.

Згідно розрахунку заробітної плати по ОСОБА_1 за 2018 рік, виданої Державним підприємством "Рівненський автомобільний ремонтний завод" від 15.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Рівненський автомобільний ремонтний завод" до 30.03.2018, за основною формою працевлаштування, займала посаду прибиральниці службових приміщень. Загальна сума заборгованості по заробітній платі, яка нарахована та зафіксована у ДВС М.Рівне станом на 30.03.2018 року складає 50 934, 99 коп.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що на час звільнення позивача, відповідач не провів з нею розрахунок, що також не заперечується останніми.

Між тим, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь-яких банківських операцій.

Судом також встановлено, що відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області впродовж 2008-2018 років винесено ряд постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 33-44).

При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві чи блокування (арешт) рахунків не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено і вини ОСОБА_1 , як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі.

Суд не може прийняти до уваги посилань представника відповідача на те, що заборгованість перед працівниками виникла не з вини підприємства, а через накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, оскільки порушено право працівника на оплату праці, яке прямо передбачене і захищене Конституцією України, а судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Крім того, суд звертає увагу сторони відповідача на те, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав про те, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року роз"яснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

З огляду на вищенаведене середньоденний дохід ОСОБА_1 розраховується наступним чином: заробітна плата за лютий 2018 року в розмірі 4568,55грн..; заробітна плата за березень 2018 року в розмірі 4594,44 грн. Загальна сума заробітної плати за два каледарні місяці позивача становить 9162,99 грн. (4568,55 грн. + 4594,44 грн.).

Розрахунок середнього заробітку здійснюється виходячи з розміру заробітної плати за два останні повні місяці, у лютому 2018 року позивачем відпрацьовано 20 днів, а в березні 2018 року відпрацьовано 21 день. Тобто, середня заробітна плата позивача в день становить 9162,99 грн./41 (відпрацьовані робочі дні) = 223,49 грн..

Відповідно до Графіку-календаря робочих днів на ДП "РАРЗ", позивач працювала 5-ти денний робочий тиждень. Період невиплати позивачу належної їй заробітної плати з 1 квітня 2018 року по 21 травня 2019 року становить 283 робочих дні (квітень - 20, травень - 20, червень - 20, липень - 22, серпень - 22, вересень - 20, жовтень -22, листопад 22, грудень 20, січень 2019 року 21, лютий 20, березень 20, квітень 20, травень 14).

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 1 квітня 2018 року по 21 травня 2019 року включно (день винесення рішення суду) проводиться наступним чином: 223,49 грн./день (середньоденна заробітна плата) X 283 (кількість робочих днів) = 63 247,67 грн. (шістдесят три тисячі двісті сорок сім гривень 67 коп.).

Щодо вимоги позивача про стягнення одноразової вихідної матеріальної допомоги передбаченої колективним договором, то суд зазначає наступне.

Положенням №4 (додаток №5) Колективного договору між тимчасово виконуючим обов"язки директора і профспілковим комітетом ДП "РАРЗ" на 2010-2012 роки передбачено нарахування і виплата працівникам, звільненим за п.1 ст.40 КЗпП України, одноразової вихідної матеріальної допомоги з розрахунку по 1200 грн. за кожен відпрацьований рік на підприємстві, але не менше середнього місячного заробітку (ст..44 КЗпП України) тим працівникам, які відпрацювали на ДП "РАРЗ" неповний рік і можуть бути звільнені по ст..40 п.1 КЗпП України. Виплату одноразової вихідної допомоги працівникам заводу, які будуть звільнені у зв"язку із скороченням чисельності або штату, змінами в організації виробництва і праці (ст. 40 п. 1 КЗпП України), здійснити за рахунок коштів підприємства, одержаних від продажу майна, що обліковується на балансі ДП "РАРЗ" .

На переконання суду, вихідна допомога за умовами Колективного договору може бути виплачена працівникові з прибутку підприємства, докази про наявність якого у суду відсутні, а тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги позивача.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Рівненський автомобільний ремонтний завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення одноразової вихідної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" (код ЄДРПОУ - 08276316) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 63 247 (шістдесят три тисячі двісті сорок сім) грн. 67 коп.

Стягнути з Державного підприємства "Рівненський автомобільний Ремонтний завод" (код ЄДРПОУ - 08276316) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22 травня 2019 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук