ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 травня 2019 року

м. Харків

справа № 629/6901/18

провадження № 22-ц/818/2616/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2019 року в складі судді Смірнової Н.А.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком 3 місяці.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка (пай) площею 7,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності, серія НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Єдиним спадкоємцем померлої є донька ОСОБА_2

В листопаді 2018 року вона дізналась про існування заповіту, відповідно до якого земельну ділянку (пай) площею 7,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області ОСОБА_3 заповіла їй. У грудні 2018 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

18 лютого 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 на підставі статті 206 ЦПК України.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2019 року у прийнятті визнання ОСОБА_2 позову відмовлено.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала. ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не виїжджала, за весь час після смерті спадкодавця у позивача не виникали непереборні та істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини; вона не є родичем спадкодавця, ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідача їй не було відомо про існування заповіту на її ім`я; оскільки вона не знала про виникнення у неї права на спадщину, тому не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття у встановлений законом строк. Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України від 26 вересня 2019 року в справі № 6-85цс12, а рекомендації Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», на які послався суд першої інстанції, не є джерелами права; суд першої інстанції проігнорував заяву відповідача від 14 березня 2019 року про визнання позову та продовжив розгляд справи, не постановивши ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, що передбачено вимогами частини четвертої статті 206 ЦПК України.

26 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що вона визнала позов та за наявності належних доказів щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини відмовив у позові.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт перший частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка (пай) площею 7,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності, серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 10 квітня 2012 року Виконавчим комітет Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 7 (а. с. 8-9).

Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1233, 1251 ЦПК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до заповіту, посвідченого 06 березня 2012 року секретарем Виконавчого комітету Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області Кречик Н.М., ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку (пай) площею 7,0340 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності, серія НОМЕР_2 (а. с. 10).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦПК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша та друга статті 1269 ЦПК України).

Частина перша статті 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦПК України).

Постановою Виконуючого обов`язки державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до листа Виконуючого обов`язки державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. від 17 січня 2019 року № 64/01-16, наданого на запит суду першої інстанції, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 не заводилась. Дані обставини також підтверджуються Інформаційною довідною зі Спадкового реєстру від 11 січня 2019 року № 54718161 (а. с. 15, 27-28).

Частинами другою та третьою статті 1272 ЦПК України встановлено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінюючи доводи заявника про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд має враховувати тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у грудні 2018 році.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить 5 років, а також встановлені обставини, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже нею не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував заяву відповідача про визнання позову та продовжив розгляд справи, не постановивши ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, як це передбачено вимогами частини 4 статті 206 ЦПК України, спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою від 19 лютого 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області відмовив у прийнятті визнання ОСОБА_2 позову та продовжив розгляд справи.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не впливають та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова