Єдиний унікальний номер 236/4389/18 Номер провадження 22-ц/804/1145/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 січня 2019 року у цивільній справі № 236/4389/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (суддя першої інстанції Саржевська Ірина Віталіївна), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що станція Дебальцеве-Сортувальна державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве-Сортувальне» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303.

Відповідно наказу виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальне» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 06.07.2016 року № 01/ДС-ОС з особового складу з ним продовжено дію трудових відносин.

Відповідно наказу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30.06.2017 р. № 2535/ДН- ос 30 червня 2017 року його звільнено з займаної посади заступника начальника станції виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У зв`язку з відсутністю погашення заборгованості з виплати усіх сум, що належать йому до виплати, вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті заборгованості по заробітній платі з 16 березня 2017 року до 30 червня 2017 року протиправними та такими, що порушують його права.

Відповідно наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця», наказу начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії та наказу від 17 березня 2017 року № 38/ДС з 07 год.00 хв. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве Сортувальне» встановлено початок простою з обов`язковим перебуванням працівників на робочих місцях, та оплатою простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу) за весь час простою.

Відповідно наказу від 13.04.2017 № 47/ДС-в з 10 травня 2017 року перебував у щорічній відпустці тривалістю 37 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги па оздоровлення згідно п. 3.19 Колективного договору, у розмірі 50% посадового окладу.

Нарахування заробітної плати за березень, квітень, травень, червень 2017 року здійснено на підставі табелів обліку робочого часу за відповідні місяці, наказу про надання відпустки та інших розпорядчих документів, визначених наказом Деркомстату від 05.12.2008 року № 489, як первинні документи для обліку робочого часу та проведення розрахунків з працівниками із заробітної плати.

Вже після звільнення у касі дирекції залізничних перевезень у липні 2017 року йому було виплачену заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2114,73 грн. Але сума заробітної плати що належить йому при звільненні не була виплачена.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати йому заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 2194,46 грн. (залишок після виплати авансу у розмірі 2114,73 грн.); квітень 2017 року у розмірі 3343,21 грн., травень 2017 року у розмірі 11183,30 грн., червень 2017 року у розмірі 336,42 грн. Разом сума заборгованості із виплати заробітної плати складає 17057,39 грн.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за березень, квітень, травень, червень 2017 року у сумі 17057,39 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 17057,39 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 14 березня 2019 року.

В обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.01.2019 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26 квітня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 139,140,141), копія апеляційної скарги відповідача позивачем отримана (а.с. 141). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 146).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 30 червня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на те, що позивачем підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 2194,46 грн.; квітень 2017 року 3343,21 грн.; травень 2017 року в розмірі 11183,30 грн.; червень 2017 року 336,42 грн., всього 17057,39 грн. (а.с. 35, 37, 42, 45).

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він є обгрунтованим і підтверджується матеріалами справи.

Статтею 110 КЗпПУ передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, позивачем надані до суду належні та допустимі докази нарахування йому заробітної плати.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, є безпідставними, оскільки відповідно до наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця», наказу начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії та наказу від 17 березня 2017 року № 38/ДС з 07 год. 00 хв. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве Сортувальне» встановлено початок простою з обов`язковим перебуванням працівників на робочих місцях, та оплатою простою не з вини працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу) за весь час простою.

В наданих позивачем розрахунках заробітної плати вказано такий вид нарахування, як оплата простоїв не з вини робітника і нарахована заробітна плата з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу) за весь час простою.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Крім того, місто Дебальцеве включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що Науково - правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції) відносно ПАТ «Укрзалізниця» і що з 20 березня 2017 року немає можливості у відповідача виконувати зобов`язання перед працівниками згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краснолиманського міського Донецької області від 28 січня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складений 23 травня 2019 року.

Судді: