Справа № 617/537/18
Провадження № 2/617/24/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вовчанську Харківської області у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що він перебував у нормальних відносинах із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , були контакти по роботі. У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до нього з проханням позичити грошові кошти для вирішення його з дружиною особистих проблем. А також частину з цих грошей ОСОБА_3 планував використовувати для розширення свого сімейного бізнесу з виробництва соняшникової олії в промислових масштабах та подальшої її реалізації. 10 травня 2015 року ОСОБА_6 отримав від нього грошові коштів у сумі 6000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною ОСОБА_3 26 березня 2016 року він отримав грошові кошти у розмірі 3356 доларів США, про що також написана боргова розписка та 28 вересня 2017 року грошові кошти у розмірі 95000 грн. 00 коп. для виготовлення і передачі у подальше використання обладнання (прес з виробництва паливних брикетів). Відповідно встановленого Національним банком України курсом на 23 квітня 2018 року сума боргу 9 356 доларів становить 244940 грн. 000 коп., загальна сума боргу - 339940 грн. 00 коп. Зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів відповідачем не виконано. Дані правочини були укладені ОСОБА_6 в період знаходження в шлюбі з ОСОБА_5 , тому позовні вимоги суттєво стосуються прав та інтересів ОСОБА_5 . Просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на його користь борг в розмірі 339940 грн. 00 коп., судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів борг у розмірі 339940 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору. У наданих суду показаннях зазначив, що родину Юрченко знає багато років. ОСОБА_3 звертався з проханням надання грошей. 10 травня 2015 року він йому надав 6000 доларів США для закупівлі сир`я, строк повернення коштів не визначався. 26 березня 2016 року надав 3356 доларів США для модернізації обладнання, зі слів ОСОБА_3 28 вересня 2017 року він йому надав 95000 грн. 00 коп. на виготовлення пресу для паливних брикетів. Оплата вартості пресу була 100 відсоткова. ОСОБА_3 повинен був надати йому прес до 01 листопада 2017 року, у строк зазначений у розписці. Грошові кошти передавались вдома у нього в присутності дружини ОСОБА_1 та ним перераховувались. Між ними було укладено три договори позики.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 178 ЦПК України надала суду відзив, у якому зазначає, що за період з 2007 року по 2017 рік ним складено під тиском близько 15 боргових розписок. У зазначений період він виплатив позивачу понад 25000 доларів США. Єдина сума яку він брав у борг це 4400 доларів США, жодних інших коштів від позивача не отримував. Щодо розписки на суму 6000 доларів США, після повної оплати за розпискою від 10 травня 2015 року, суму зазначену у розписці він не отримував, вказана сума проценти, які нарахував позивач ОСОБА_1 повернув йому оригінал розписки від 10 травня 2015 року. Фактом повернення розписки позивач підтвердив виконання зобов`язання. Оригінал розписки від 26 травня 2016 року позивач також повернув після сплати суму у повному обсязі, що становить 3356 доларів США. Розписка на суму 95000 грн. 00 коп. від 28 вересня 2017 року не містить зобов`язання про повернення коштів. Вказаний в ній строк стосується виключно виготовлення обладнання, повернення коштів, вказаною розпискою не передбачалось. У період з 2007 року по 2017 рік його дружина знала про постійну сплату ним ОСОБА_1 процентів. Згоду на підписання інших розписок, окрім розписки від 20 вересня 2007 року не надавала. Жодних коштів за розписками від 10 травня 2015 року та 26 березня 2016 року не отримував, розписка від 28 вересня 2017 року не є договором позики. Відповідно жодних коштів в інтересах сім`ї він не отримував. Оскільки у нього не виникло забов`язань в інтересах сім`ї, тому дружина не може бути співвідповідачем та неcти солідарну відповідальність. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що ОСОБА_3 власноручно написав розписки від 10 травня 2015 року, 26 березня 2016 року та 28 вересня 2017 року. Натомість вказані розписки писав під тиском з боку ОСОБА_1 та жодних грошей від нього за цими розписками не отримував та як наслідок не міг їх витратити в інтересах родини. ОСОБА_7 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 4400 дол. США за розпискою у вересні 2007 року, які він повернув. За весь час він віддав ОСОБА_1 близько 20000 доларів США. ОСОБА_1 ввів ОСОБА_3 в оману та повернув йому фотокопії розписок від 10 травня 2015 року, 26 березня 2016 року та 28 вересня 2017 року замість оригіналів. Розписка від 28 вересня 2017 року взагалі не може свідчити про укладення між сторонами договору позики, оскільки в неї фактично йде мова про виготовлення обладнання.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 178 ЦПК України надала суду відзив, у якому зазначає, що у 2007 року чоловік отримав від позивача позику для особистих цілей у розмірі 4400 доларів США, нею також була написана розписка-підтвердження про отримання вказаних коштів. Зазначені кошти чоловік повернув у повному обсязі, однак протягом 10 років з незрозумілих причин продовжує сплачувати відсотки. Жодних коштів отриманих від ОСОБА_1 у період з 2007 року по теперішній час у сім`ю ОСОБА_3 не приносив. Згоди на написання будь-яких інших розписок вона не надавала. Вона не має бути співвідповідачем та не несе солідарну відповідальність. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з неї, як дружини ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики у розмірі 339940 грн. 00 коп. в повному обсязі.

У відповіді на відзиви відповідачів, позивач зазначив, що ОСОБА_3 неодноразово зазначав, що гроші він брав у нього для сімейного бізнесу. Окрім вказаних розписок, відповідач ОСОБА_3 також неодноразово позичав у нього гроші, брав паливо.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно даних розписки від 10 травня 2015 року ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 доларів США під 8% щомісяця. Гарантуючи повернення грошей своїм рухомим та нерухомим майном (а.с. 72).

Згідно даних розписки від 26 березня 2016 року ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3356.00 доларів США під 8% щомісяця на п`ять місяців. Гарантуючи повернення грошей своїм рухомим та нерухомим майном (а.с. 71).

З даних розписки від 28 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95 000 грн. 00 коп. на виготовлення та передачу у подальше використання обладнання (прес для виготовлення паливних брикетів) строком до 01 листопада 2017 року (а.с. 70).

З письмової претензії - вимоги про повернення боргу вбачається, що представником позивача ОСОБА_8 було направлено на адресу ОСОБА_3 . вимога про повернення грошових коштів в розмірі 6000 доларів США та 95000 грн. 00 коп. (а.с. 13-14).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 під час судового розгляду зазначив, що ОСОБА_3 власноручно написав розписки від 10 травня 2015 року та 26 березня 2016 року, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Допитана під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_3 в її присутності отримав від її чоловіка 10 травня 2015 року 6000 доларів США, 26 березня 2016 року 3356 доларів США та 28 вересня 2017 року 95000 грн. 00 коп., про що власноручно написав розписки без будь-якого примусу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за розписками від 10 травня 2015 року та 26 березня 2016 року укладені договори позики, сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону.

Зобов`язання за вказаними договорами Юрченко П.В. не виконанні, заборгованість становить за договором позики від 10 травня 2015 року у розмірі 6000 доларів США та за договором позики від 26 березня 2016 року у розмірі 3356 доларів США.

Згідно з п. п. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 суд зазначив, що «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу у розмірі 6000 доларів США (за договором позики від 10 травня 2015 року) та у розмірі 3356 доларів США (за договором позики від 26 березня 2016 року) в національній валюті за курсом НБУ на день, визначений позивачем, тобто на 23 квітня 2018 року.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 6000 доларів США (за договором позики від 10 травня 2015 року) та у розмірі 3356 доларів США (за договором позики від 26 березня 2016 року) що за офіційним курсом НБУ 2617.8320 грн. станом на 23 квітня 2018 року складає 157069 грн. 92 коп. та 87854 грн. 44 коп. відповідно, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на те, що він написав розписки під примусом, суд вважає безпідставними, непідтвердженими належними та допустимими доказами. Як зазначив представник відповідача, ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів щодо тиску з боку ОСОБА_1 лише у травні 2019 року.

Щодо розписки, наданою ОСОБА_3 позивачу 28 вересня 2017 року, суд зазначає, що відповідно до даних розписки, ОСОБА_3 були надані грошові кошти в розмірі 95000 грн. 00 коп. на виготовлення та передачу у подальше використання обладнання (прес для виготовлення паливних брикетів) строком до 01 листопада 2017 року. Тобто зі змісту вказаної розписки вбачається, що зобов`язання ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів відсутні, натомість є обов`язок щодо виготовлення та повернення обладнання, тому суд приходить до висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір позики за вказаною розпискою не укладено, оскільки за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, а саме грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості.

Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 95000 грн. 00 коп., зазначені ним у розписці 28 вересня 2017 року.

Також суд відкидає вимогу позивача щодо стягнення суми боргу солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи дану вимогу, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_5 , а також те, що позики були взяті ОСОБА_3 у період шлюбу та в інтересах їхньої сім`ї.

Натомість, як зазначила відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву, кошти отримані від ОСОБА_1 у період з 2007 року та по теперішній час, у сім`ю ОСОБА_3 не приносив. Згоди на написання розписок від 10 травня 2015 року, 26 березня 2016 року та 28 вересня 2017 року вона не надавала.

Зазначене фактично підтвердив представник ОСОБА_3 під час судового розгляду, вказавши, що гроші, які він брав у ОСОБА_1 , на потреби та в інтересах сім`ї він не витрачав.

Окрім цього, норми Сімейного кодексу України, на які посилається позивач у позовній заяві, а саме ст. ст. 7, 54, 61 СК України стосуються правовідносин між подружжям у разі виникнення спору саме між ними, а не між сторонами договору позики.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 витрачав гроші, отримані від ОСОБА_1 на потреби та в інтересах сім`ї, ОСОБА_5 не є стороною договору позики, а тому суд вважав, що відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 2449 грн. 24 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 10 травня 2015 року у розмірі 157069 грн. 92 коп. та договором позики від 26 березня 2016 року у розмірі 87854 грн. 44 коп., а всього 244924 (двісті сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн. 36 коп.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 449 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя