Провадження №2/225/152/2019
Справа №225/5072/17
РІШЕННЯ

іменем України

(повне)

19 лютого 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Качаленко Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорцової І.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - Металургійний завод" про визнання формулювання причини звільнення таким, що не відповідає чинному законодавству, стягнення компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПрАТ "Донецьксталь" - Металургійний завод" в якому просить визнати формулювання причини звільнення у наказі №1 ПрАТ "ДМЗ" від 27.06.2017 року неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.03.2017 року по день винесення рішення суду у розмірі 74877 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 9124,50 грн., вихідну допомогу у розмірі 10891,20 грн., зобовязати перерахувати в ПФУ щомісяця утримані з його заробітної плати ЄСВ з 01.10.2016 року. В обґрунтування вимог зазначив наступне.

В період з 13.09.2012 року по 21.11.2016 року він працював за безстроковим договором інженером 1 категорії по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - "Металургійний завод" з 21.11.2016 року був призначений провідним інженером по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - "Металургійний завод". 17.10.2017 року він дізнався про появу наказу №1 від 27.06.2017 року на офіційному сайті ПрАТ "ДМЗ", за яким його було звільнено на підставі п.1 ст.36 КУпАП. Вважає даний наказ незаконним, оскільки він працює на умовах безстрокового договору, бажання припиняти трудові відносини немає, а тому трудові відносини повинні бути розірвані не на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, а на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (у звязку з ліквідацією підприємства). З такою заявою він звернувся до відповідача, але голова комісії відмовився прийняти його заяву про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, то він відправив свою заяву поштою рекомендованим листом з повідомленням. Відповідач не змінив формулювання причини звільнення та не виплатив належне позивачеві. У звязку з цим, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

07.12.2018 року позивач ОСОБА_2 надав суду письмову заяву в якій змінив позовні вимоги, просив визнати формулювання причини звільнення у наказі №1 ПрАТ "ДМЗ" від 27.06.2017 року та наказі №2 від 30.06.2017 року неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року, стягнути на його користь заробітну плату починаючи з 17.03.2017 року по день звільнення 30.06.2017 року, стягнути на його користь компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8378,92 грн., стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 10856,40 грн (т.2 а.с.65-66). Відповідно до такої письмової заяви від 07.12.2018 року у змінених позовних вимогах позивач не ставить перед судом вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та перерахунок в ПФУ внесків ЄСВ.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року у звязку з тим, що відповідачем ставиться під сумнів існування оригіналів та провомірність видачі долучених до позовної заяви документів, у позивача були витребувані оригінали документів, що долучені ним до позовної заяви, зокрема, довідки про особовий рахунок по заробітній платі за лютий 2017 року ОСОБА_3 (копія т.1 а.с.21), графік змінності №5 на 2017 рік (копія т.1 а.с.24-25), довідка про кількість днів невикористаної відпустки (копія т.1 а.с.103). У встановлені судом строки оригінали вказаних документів не були надані суду позивачем, у звязку з чим відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України такі докази не беруться судом до уваги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що 17.03.2017 року в результаті протиправних дій невідомих осіб були захоплені всі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод", що знаходиться у м.Донецьк, у звязку з чим відповідач не зміг продовжувати господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб. Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017р. припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України. Таким чином, рішенням РНБО, затвердженого Указом Президента України, офіційно визнаний факт захоплення підприємств, які знаходяться на території проведення АТО. Також факт захоплення підприємства відповідача підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000777.

У звязку з неможливістю здійснювати виробничу діяльність в м. Донецьку та забезпечити безпечні умови праці працівникам підприємства, рішенням Наглядової ради від 17.03.2017р. було прийнято рішення про ліквідацію філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ". За таких умов учасниками підприємства було здійснено перереєстрацію відповідача до м. Покровську Донецької області, де органи державної влади України у повній мірі здійснюють свої повноваження.

У звязку зі втратою можливості використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової інформації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівникам філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" відповідач взагалі не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносин з позивачем.

З метою врегулювання трудових відносин роботодавець 27.06.2017р. видав наказ №1, яким запропонував працівникам Філії 30.06.2017р. зявитись о 8 годині для оформлення трудових відносин за угодою сторін у звязку з ліквідацією філії за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Торгівельна, 106а. Для належного повідомлення працівників зроблено відповідне повідомлення на офіційному сайті ПрАТ "ДМЗ" та опубліковано оголошення у Регіональній газеті "Маяк". В наказі № 1 від 27.06.2017р. відповідач зазначив, що відсутність працівника у вищезазначений час, вважається згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємством за згодою сторін. Позивач у встановлені наказом № 1 від 27.06.2017р. строки за вказаною адресою відповідача не зявився, заяву щодо переводу до інших структурних підрозділів не написав, а, отже, свого бажання щодо продовження трудових відносин з відповідачем не виразив. У звязку з неявкою позивача слід вважати, що позивач надав відповідну згоду на звільнення, тому твердження позивача щодо одностороннього припинення з боку ПрАТ "ДМЗ" трудових відносин між сторонами, за думкою відповідача, є необґрунтованим.

Позивач не надає жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження розміру заробітної плати нарахованої у березні 2017р. та пізніше. Крім того, позивач взагалі не надає доказів виходу на роботу у березні 2017р.

У звязку зі втратою можливістю використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової інформації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії відповідач не маєвідомостей щодо нарахованої позивачу заробітної плати. Втрата контролю та доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться в м. Донецьк, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, фактичне зневолювала можливість виконати зобовязання перед працівниками згідно ст.ст.47, 116 КЗпП України, а саме 30.06.2017р. кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України від 26.09.2014р. № 651 встановлено, що за інформацією Служби безпеки України прийнято рішення щодо проведення в Донецькій області АТО. На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 1 серпня 2014 року для ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" для здійснення господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обовязкових платежів; на момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, за думкою відповідача, не підлягає задоволенню у звязку з відсутністю вини відповідача.

Позивач не надає жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження розміру невикористаної щорічної відпустки, належного розрахунку розміру її компенсації та навіть розмір заробітної плати, а у звязку з втратою можливості використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" відповідач не має інформації щодо розміру невикористаної щорічної відпустки позивача.

Відповідач зазначає, що трудовим законодавством не передбачено виплату вихідної допомоги при припиненні трудового договору за ч.1 ст.36 КЗпП України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, просив в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що 17.03.2017 року в результаті протиправних дій невідомих осіб було захоплені усі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ "Донецьксталь"- металургійний завод", що знаходяться у місті Донецьк, у звязку з чим відповідач не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб, тому рішенням Наглядової ради від 17.03.2017 року прийнято рішення про ліквідацію філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ". У звязку з втратою можливості використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, інформації про працівників філії, відповідач не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносин з ОСОБА_3 27.06.2017 року відповідач видав наказ, яким запропонував працівникам філії 30.06.2017 року явитися до 8.00 год. для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторін у звязку з ліквідацією філії, за адресою: м. Покровськ, вул. Торгівельна, 106а. Зазначає, що припинення трудових відносин з усіма працівниками філії, за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України є вимушеним заходом. У наказі № 1 від 27.06.2017 року відповідач зазначив, що відсутність працівника у вищезазначений час, вважається згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємством за згодою сторін. Позивач у встановлені наказом строки за вказаною адресою не зявився, заяву про перевід до інших структурних підрозділів не надав, тому відповідач вважає, що свого бажання щодо продовження трудових відносин з відповідачем позивач не виразив. У звязку з чим позивача була звільнено на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Відповідач також зазначає про унеможливлення виконання зобовязань, передбачених ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме 30.06.2017 року видати трудову книжку, провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин. Також спростовує доводи позивача щодо стягнення на його користь компенсації на невикористану відпустку через відсутність доказів щодо підтвердження її розміру, щодо стягнення вихідної допомоги, оскільки вона не передбачена при звільненні за п.1 ст. 36 КЗпП України.

Суд, вислухав представника відповідача, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з ПрАТ "Донецьксталь" - "Металургійний завод", де працював в період з 13.09.2012 року по 21.11.2016 року за безстроковим трудовим договором інженером І категорії по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії "Металургійний комплекс". З 21.11.2016 року був призначений провідним інженером по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - "Металургійний завод" (а.с.10)

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_2 встановлено, що страхувальником "Донецьксталь" - металургійний завод" (код 30933178), філією "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" (код 34850132) за застраховану особу ОСОБА_2 сплачувались страхові внески в період часу з травня 2005 року по лютий 2017 року, що підтверджує факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем (а.с.15-18).

З витягу з кримінального провадження №0000777 від 22.03.2017 року встановлено, що 22.03.2017 року до Покровського ВП ГУНП у Донецькій області з ГУНП в Донецькій області від генерального директора ПрАТ "ДМЗ" ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що група невідомих осіб (дата та час кримінального правопорушення невідомі) незаконно захопили будівлі структурного підрозділу групи "Донецьксталь" - ПрАТ "ДМЗ", що розташовані за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Челюскінців, буд.174, за даним фактом порушено кримінальне провадження за ст. 341 КК України (т.1 а.с.51)

Сертифікатом (висновком) № 651 від 26.09.2014р. про настання обставин непереборної сили Торгово-промислова палата України відповідно до пунктів 100.4 і 10.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчила настання обставин непереборної сили з 1 серпня 2014 року ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, як стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. (а.с.92-93). Згідно сертифікату обставиною непереборної сили є проведення АТО на території Донецької області.

Крім того, для підтвердження форс-мажорних обставин ПАТ "ДМЗ" зверталось до Торгово-промислової палати України із листом № 17/2223 від 22 листопада 2017 року для отримання висновку щодо унеможливлення виконання зобов'язання, визначеними статтями 47, 83, 116 КЗпП України (а.с. 62-65). Проте згідно з поясненнями представника позивача, ТПП було виставлено рахунок №ОНЕ00166 від 29.11.2017 року за надання такого висновку на суму 1 800 000 грн (т.2 а.с.146), який підприємство сплатити не мало змоги, а відтак матеріали ТПП повернуто без розгляду (т.2 а.с.147).

Відповідно до наказу №1 від 27.06.2017 року ПрАТ "ДМЗ" філіал "Металургійний комплекс" у звязку з неможливістю здійснювати виробничу діяльністю в м. Донецьк і забезпечити безпечні умови праці працівникам підприємства, прийнято рішення про ліквідацію (закриття) філіалу "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь Металургійний завод" працівникам філіалу 30.06.2017 року зявитись до 08.00 години для оформлення припинення трудових відносин за згодою сторін у звязку з ліквідацією філіалу за адресою: м. Покровськ, вул.Торгівельна, 106а (т.1 а.с.11-12). Відповідне оголошення опубліковано в газеті "Маяк" за 29.06.2017 №26 (т.1 а.с.46-48)

Згідно наказу №2 від 30.06.2017 року ПрАТ "ДМЗ" філіал "Металургійний комплекс" у звязку з неявкою працівників протягом робочого дня для припинення трудових відносин, робітники філіалу звільнені за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП з 30.06.2017(а.с.80).

Суд зауважує, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням працівника і роботодавця.

Судом встановлено, що 07.09.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до голови ліквідаційної комісії з заявою про розірвання трудового договору з ним відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з наданням всіх передбачених законом гарантій, а також перерахувати до Пенсійного фонду України заборгованість відрахувань з його заробітної плати за період з 01.10.2016 року по час його звернення із заявою (а.с.14) Відповідач стверджував, що не отримував вказаної заяви позивача. Водночас відповідачем не представлено суду жодного доказу на підтвердження отримання від ОСОБА_2 згоди на звільнення за угодою сторін.

Щодо доводів відповідача в частині отримання ним з боку позивача мовчазної згоди на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовжити трудові відносини, що було виражене у незявленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України, то суд вважає зазначені доводи безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідач вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин ст.205 ЦК України, відповідно до якої правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Натомість вказане твердження суперечить нормам матеріального права.

Виходячи зі змісту ст.21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника.

Згідно зі ст.626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, можна зробити висновок, що такі правовідносини є виключно трудовими, а не цивільно-правовими.

Отже, оскільки трудовий договір не є правочином в розумінні ст.202 ЦК України, а тому до даних правовідносин, які є виключно трудовими, не можна застосовувати норми ЦК України, у тому числі й положення ст.205 ЦК України, а необхідно застосовувати норми КЗпП України. Тому суд вважає, що застосування принципу "мовчазної згоди" до спірних правовідносин неможливе. Визначення роботодавцем терміну для вчинення працівником активних дій на підтвердження свого бажання продовжувати трудові відносини, та у разі не здійснення таких дій - сприйняття цього факту як мовчазної згоди працівника на його звільнення за угодою сторін не відповідає чинному трудовому законодавству.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності волевиявлення позивача на звільнення з займаної посади за угодою сторін, суд доходить висновку про незаконність наказу про звільнення позивача за ч.1 ст. 36 КЗпП України.

За змістом ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це на тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Протоколом засідання наглядової ради ПрАТ "Донецьксталь" - Металургійний завод" від 17.03.2017 року прийнято рішення ліквідувати філію "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - "Металургійний завод" та створено комісію з ліквідації філії "Металургійний комплекс" (а.с.49-50)

Як було зазначено раніше, в наказі відповідача № 1 від 27.06.2017р. працівникам філії пропонується у звязку з ліквідацією філії зявитись до 8.00 години 30.06.2017р. до м. Покровськ, вул.Торгівельна, 106а для оформлення припинення трудових відносин за згодою сторін.

У звязку з неприбуттям працівників 30.06.2017 року до м. Покровськ, вул.Торгівельна, 106а згідно наказу №2 від 30.06.2017 року ПрАТ "ДМЗ" філіал "Металургійний комплекс" робітники філіалу звільнені за згодою сторін.

Отже, припинення трудового договору фактично відбулося на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки підставою для його розірвання було прийняте рішення про ліквідацію філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод".

Відтак, суд доходить висновку, що формулювання причини звільнення позивача є таким, що не відповідає чинному законодавству, а тому підлягає зміні формулювання причини звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що припинення трудових відносин з позивачем ОСОБА_2 повинно було відбутися за ініціативою адміністрації підприємства за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, - позивач має право на виплату йому вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Згідно з п. 2, п. 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд зауважує, що відсутність у розпорядженні відповідача доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової інформації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії, іншихвідомостей щодо нарахованої позивачу заробітної плати, не є абсолютною перешкодою у обчисленні середньої заробітної плати позивачеві, оскільки суду було надано індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_2, які є цілком належним і достовірним доказом, який містить дані про нараховану позивачеві зарплату у січні та лютому 2017 року.

Так, згідно інформації Пенсійного фонду України заробітна плата позивача ОСОБА_2 за січень 2017 року склала 11189,19 грн., лютий 10523,60 грн.(а.с.15-18).

Таким чином вихідна допомога, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 складає 10856,40 грн. ((11189,19+10523,60)/2=10856,40 грн.)

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року, заробітної плати починаючи з 17.03.2017 року по день звільнення, а також компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8378,92 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст.1 Закону України "Про оплату праці". Ст.2 Закону України "Про оплату праці" у свою чергу визначає таку структуру заробітної прати: основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виканням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.1 ст.113 КЗпП України передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Позивач ОСОБА_2 належних та допустимих доказів у відповідності до статей 77, 78 ЦПК України про фактичну невиплату йому заробітної плати, про розмір такої заборгованості та тарифні ставки, а також кількість невикористаних ним днів щорічної відпустки суду не надав. Оскільки позивач у встановлені судом строки оригінал довідки про кількість днів невикористаної відпустки (копія т.1 а.с.103) та графіку змінності №5 на 2017 рік (копія т.1 а.с.24-25) для дослідження не представив, суд відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України не бере такий доказ до уваги.

Згідно Положення про філію "Металургійний комплекс ПрАТ "Донецьксталь"- металургійний завод" п.1.8 місцезнаходження філії м.Донецьк, вул.І.Ткаченка, 141; п.7.1 Філія самостійно веде оперативний та бехгалтерський облік результатів своєї діяльності; п.7.5 У Філії ведуться всі документи бухгалтерського і податкового обліку, необхідні для проведення внутрішньої і зовнішньої перевірки (т.1 а.с.75-79). Зазначене підтверджує пояснення відповідача, що документи щодо обліку трудових відносин з працівниками філії зберігались на захопленому у м.Донецьку підприємстві.

Відповідач, в силу захоплення підприємства невстановленими особами (що підтверджено витягом з кримінального провадження) також позбавлений можливості представити суду бухгалтерську або фінансову документацію з приводу виплати заробітної плати позивачу, його середнього заробітку, розміру тарифної ставки та невикористаних ним днів відпустки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц зроблено висновок, із посиланням на частину другу статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», що втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Енгельса, 1, м. Довжанськ, Луганська область, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 26.09.2014р. № 651 засвідчено настання обставин непереборної сили з 1 серпня 2014 року для ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" для здійснення господарської діяльності на території Донецької області у звязку з проведенням АТО. На момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

З витягу з кримінального провадження №0000777 від 22.03.2017 року встановлено, що 22.03.2017 року до Покровського ВП ГУНП у Донецькій області з ГУНП в Донецькій області від генерального директора ПрАТ "ДМЗ" ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що група невідомих осіб (дата та час кримінального правопорушення невідомі) незаконно захопили будівлі структурного підрозділу групи "Донецьксталь" - ПрАТ "ДМЗ", що розташовані за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Челюскінців, буд.174, за даним фактом порушено кримінальне провадження за ст. 341 КК України (т.1 а.с.51)

Суд робить висновок, що відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», втрата контролю і доступу ПрАТ "ДМЗ" до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Челюскінців, буд.174, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 22.03.2017 року (ОСОБА_3 з ЄРДР №0000777 від 22.03.2017 року), коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, уможливило виконання ПрАТ "ДМЗ" зобов'язань перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 в частині зміни формулювання причин звільнення в наказі №2 від 30.06.2017 року" Про звільнення працівників підприємства" філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - Металургійний завод" з п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у звязку з ліквідацією підприємства) та стягнення на його користь вихідної допомоги в розмірі 10856,40 грн.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеним позовом, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 813,36грн. (704,8грн за вимогу немайнового характеру та 108,56грн пропорційно до задоволеної частини майнових вимог).

Відповідно до ст.ст. 40, 44, 83, 113, 235 КЗпП України, ст. 2 Закону України "Про оплату праці", керуючись ст.ст. 4, 19, 41, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити формулювання причин звільнення відносно ОСОБА_2 в наказі № 2 від 30.06.2017р. "Про звільнення працівників підприємства" філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - Металургійний завод" з п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у звязку з ліквідацією підприємства).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 10856 (десять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" в дохід держави судовий збір в розмірі 813 (вісімсот тринадцять) гривень 36 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 28.02.2019.

Суддя: