П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/14945/17

Номер провадження 22-ц/824/3744/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Майданець К. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 73 207 грн. 51 коп. за кредитним договором № б/н від 11 липня 2011 року, а також судових витрат в розмірі 1 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.

Вищевказаний договір було укладено шляхом підписання заяви, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» склала кредитний договір.

Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору банк залишив за собою право на зміну кредитного ліміту, тарифів та інших невід`ємних частин договору, а відсотки нараховуються останнім у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що розміщені на банківському сайті.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, натомість ОСОБА_1 не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 73 207 грн. 51 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6 106 грн. 15 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 59 652 грн. 90 коп., 3 486 грн. 20 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів у вигляді фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 3 462 грн. 26 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року (т. І а.с. 56 - 60) позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2011 року у розмірі 73 207 грн. 51 коп., стягнуто з ОСОБА_1 наа користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 27 липня 2018 року (т. І а.с. 186 - 187) задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року (том І а.с.242-250) в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 10 січня 2019 направила апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся з даним позовом після трирічного строку позовної давності. Разом з тим, з даними висновками позивач не згоден, оскільки судом неповно досліджено обставини справи. Суд в основу рішення поклав лише заперечення відповідача, не дослідив наявні в матеріалах справи докази на підтвердження вимог Банку, не дав їм оцінку, дійшовши передчасного висновку про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач відповідно до укладеного договору отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з анкетою-заявою та довідкою про картки клієнта, видані за договором, відповідач отримала картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 31 травня 2017 року. Згідно правової позиції ВСУ, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 серпня 2016 року. Банк звернувся до суду у липні 2017 року, тобто в межах строків позовної давності.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року (т ІІ а.с. 14) відкрито провадження у даній справі, надано учасникам строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року (т. ІІ а.с. 26) справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

02 квітня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 з відповідним підтвердженням надсилання його позивачу, з якого, зокрема вбачається, що відповідач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів на підтвердження строку дії кредитної картки до 31 травня місяця 2015 року. Крім того, лист від 20 липня 2018 року - документ, що одноособово виданий позивачем та не доданий останнім до позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить зворотне повідомлення, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати заяву без участі представника позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 11 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписуючи Анкету-заяву від 11 липня 2011 року, відповідач надала свою згоду, що дана Заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, крім того, підтвердила ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (т. І а.с. 5).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 256 ЦК україни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS ANDOTHERS v. THEUNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTASv. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні підтвердження укладання письмового договору між сторонами про збільшення строку позовної давності. А Умови та правила надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, не містять підпису відповідача, а тому неможливо встановити з якою саме редакцією була ознайомлена остання.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо застосування загального строку позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами.

Статею 253 ЦК України встановлено, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до приписів ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Частиною 1 статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Дійсно з виписок з особового рахунку відповідача (т. І а.с. 166 -172) вбачається, що часткове погашення заборгованості за оспорюваним кредитним договором відбувалось 17 та 18 червня 2014 року шляхом поповнення картки на суму по 100 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на здійснення ще одного платежу 01 жовтня 2014 року у розмірі 13 грн. 80 коп., з яким останній пов`язує погашення заборгованості, оскільки дана банківська операція є автоматичним списанням коштів на погашення простроченої заборгованості банком і не пов`язана з волевиявленням ОСОБА_1 .

Таким чином, розрахунок банку не підтверджений належними доказами, а саме квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що доводять здійснення платежу особисто відповідачем, а тому висновок щодо відсутності підстав вважати, що 01 жовтня 2014 року відбулось переривання строку позовної давності, є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи вищезазначене, позивач дізнався про порушення своїх прав після несплати відповідачем чергового щомісячного після 18 червня 2014 року, тобто 18 липня 2014 року .

Позовна заява була направлена до суду 21 липня 2017 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Позивач посилається на те, що відповідач отримала картку зі строком дії до останнього дня травня 2015 року (т І а.с. 224), а тому строк позовної давності починає відраховуватись з 31 травня 2015 року.

Разом з тим, Анкета-Заява від 11 липня 20117 року не містить відомостей ні про номер виданої картки, ні про строк її дії, а в матеріалах справи відсутні докази, що катерка видана ОСОБА_1 діє до 31 травня 2015 року.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що довідка від 20 липня 2018 року не є належним та допустимим доказом в розуміння процесуального закону.

Відповідно до ст.. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова