Справа№329/844/18
Справа № 329/844/18
Провадження №2/339/16/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2019 р. смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Ломейка В.В., при секретарі судового засідання Богдан І.І., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Зінченка С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського районного суду Запорізької області з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 05.12.2016 року по 07.12.2016 року, з 13.12.2016 року по 17.12.2016 року, з 22.12.2016 року по 30.04.2017 року, з 20.05.2017 року по 03.09.2017 року, з 21.09.2017 року по 10.10.2017 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

10.08.2018 року був звільнений зі служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Внаслідок ушкоджень здоров`я отриманих під час виконання обов`язків військової служби, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав численні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), СН-0, дисциркуляторна енцефалопатія І ст. у вигляді розсіяних органічних знаків та стійкого помірно-вираженого антенно-вегетативного синдрому, зміцнілий післяопераційний рубець після лапаротомії (2017р.) резекції тонкої кишки з приводу лейоміоми, хронічний гастрит в стадії ремісії, поширення між хребцевий остеохондроз в шийному, грудному та поперековому відділі хребта, деформуючий спондильоз, деформуючий артроз реберно-хребцевих з`єднань, остеохондропатичний кіфор з клиноподібною деформацією хребців, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст. з больовим синдромом та незначним обмеженням обсягу руху, далекозору кість обох очей, ангіопатія сітківки обох очей, хронічна двобічна сенсоневральна туговухість зі сприйняття шепітної мови на обидва вуха, осумкований міждольовий плеврит лівої легені без порушення функцій зовнішнього дихання. Вказані хвороби, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час проведення антитерористичної операції. Вказане викладене у свідоцтві про хворобу № 1150 від 27.06.2018 року, виданому госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, довідкою військово-лікарської комісії від 17.10.2017р. № 2259, виданій ВЧ НОМЕР_2 та довідкою військово-лікарської комісії від 27.11.2017р. № 808, виданій ВЧ НОМЕР_3 .

Вказані хвороби були приводом для неодноразових звернень до лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні. Хвороби (травми) в нього виникли у зв`язку із захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим позивачу 12.09.2018 року первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (інвалід війни) з втратою працездатності на 30%, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія АВ № 1022193 від 12.09.2018р. та довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серія АГ № 0009320 від 12.09.2018р.

У зв`язку із захворюваннями, отриманими під час проходження військової служби порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Щоденно його турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин. У зв`язку із захворюванням його щодня турбують головні болі, часто виникає запаморочення, часті болі в лівій половині грудної клітки при диханні, задишка при ходьбі, відчуття загальної слабкості, почуття тремтіння в тілі, слабкість і біль в ногах. Він став роздратованим, що позначається на його відносинах із родиною та знайомими. Посилаючись на наведене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 240 000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив позов розглядати без його участі (а.с. 6).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Надав відзив на позовну заяву в якому не погоджується з позовними вимогами, та зазначив, що наявність захворювань у позивача, що виникли у період проходження служби, не встановлює причин захворювань та не підтверджує протиправність дій Міністерства оборони України. А також наявність шкоди не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності та правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Також вказував на відсутність правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, передбачених статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач не є військовослужбовцем, оскільки і був звільнений з військової служби (а.с. 50-51).

Заслухавши сторони, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 05.12.2016 року по 07.12.2016 року, з 13.12.2016 року по 17.12.2016 року, з 22.12.2016 року по 30.04.2017 року, з 20.05.2017 року по 03.09.2017 року, з 21.09.2017 року по 10.10.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України від 24.11.2017р. № 948 та військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с.11-13).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1150 від 27.06.2018 року, виданому госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, довідки військово-лікарської комісії від 17.10.2017р. № 2259 виданої ВЧ НОМЕР_2 та довідки військово-лікарської комісії від 27.11.2017р. № 808 виданої ВЧ НОМЕР_3 , у ОСОБА_2 наявні наступні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку), СН-0, дисциркуляторна енцефалопатія І ст. у вигляді розсіяних органічних знаків та стійкого помірно-вираженого антенно-вегетативного синдрому, зміцнілий післяопераційний рубець після лапаротомії (2017р.) резекції тонкої кишки з приводу лейоміоми, хронічний гастрит в стадії ремісії, поширення між хребцевий остеохондроз в шийному, грудному та поперековому відділі хребта, деформуючий спондильоз, деформуючий артроз реберно-хребцевих з`єднань, остеохондропатичний кіфор з клиноподібною деформацією хребців, лівобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст. з больовим синдромом та незначним обмеженням обсягу руху, далекозору кість обох очей, ангіопатія сітківки обох очей, хронічна двобічна сенсоневральна туговухість зі сприйняття шепітної мови на обидва вуха, осумкований міждольовий плеврит лівої легені без порушення функцій зовнішнього дихання. Вказані хвороби, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 15-18).

10.08.2018 року ОСОБА_2 був звільнений зі служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2018р. № 216 (а.с. 14).

Відповідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ № 1022193 від 12.09.2018р. ОСОБА_2 була встановлена третя група інвалідності до 01.10.2020р., внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.19).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії АГ № 0009320 від 12.09.2018 року, ступень втрати професійної працездатності у ОСОБА_2 становить 30 % (а.с. 20).
Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.

Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що причиною виникнення інвалідності у позивача ОСОБА_2 стали захворювання, пов`язані із захистом Вітчизни.

Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України), суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок захворювання є доведеним.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода.
Позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб), причинний зв`язок між захворюванням позивача з наступним встановленням інвалідності, яке настало внаслідок проходження військової служби, та протиправним діянням Міністерства оборони України, тобто між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.
Аналогічна правова позиція про відсутність підстав для задоволення аналогічних позовів військовослужбовців, що приймали участь у АТО, про відшкодування моральної шкоди викладена в постановах Верховного Суду від 05.06.2018р. № 760/5467/16-ц, від 06.06.2018р. 760/463/16-ц, від 15.08.2018р. № 333/6091/16-ц, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку із захворюванням з наступним встановленням інвалідності під час виконання обов`язків військової служби.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції».
Тобто позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічна правова позиція про відсутність підстав для задоволення аналогічних позовів колишніх військовослужбовців про відшкодування моральної шкоди викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 року № 314/847/17, від 12.09.2018 року № 310/2878/17, від 19.09.2018року № 335/319/17.

Суд не приймає до уваги і до даного випадку застосовано бути не може посилання позивача у позові на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2014 року в справі № 3-86гс14, оскільки Верховний Суд України у своїй постанові вказав про наявність підстав для покладення на Міністерство оборони України обов`язку відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час (як джерела підвищеної небезпеки, яке перебуває у віданні міністерства), та шкоду, яку було заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень. Тобто, судами у справі № 3-86гс14 було встановлено протиправність дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень.
За таких обставин суд вважає безпідставним посилання позивача на дану правову позицію. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.09.2018р. справа № 760/5467/16-ц.
Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,1167,1173 ЦК України, ст.ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 259,263-265,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя В.В. Ломейко