Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3945/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 30 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/3945/17 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Чішман Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 160000 грн. 03 коп. заборгованості, яка виникла в результаті втрати військового майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника радіоцентру польового вузла зв`язку.

Під час проходження ним військової служби виявлено нестачу матеріальних цінностей: радіостанції RF5800V, рюкзака Falkon, легкої гарнітури з можливістю занурення, електронного тестера « Флук», електронного компаса, на загальну суму 107173 грн. 53 коп.

За даним фактом ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності, розмір якої, з врахуванням кратності, становить 218711 грн. 45 коп.

13 грудня 2012 року відповідача звільнено з лав Збройних Сил України в запас.

Оскільки відповідач частково сплачував кошти, позивач просив стягнути на свою користь решту заборгованості.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначив, що суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки заява ОСОБА_2 щодо застосування цього строку до суду не надходила. Окрім того, строк позовної давності переривався, оскільки відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення боргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що капітан ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника радіоцентру польового вузла з 2 вересня 2003 року на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від вересня 2002 року №179 (а.с. 8).
Зміст рапорта голови інвентаризаційної комісії від 12 грудня 2012 року свідчить, що під час проведення інвентаризації виявлено факт нестачі майна зв`язку (а.с.22).
За наслідками проведеного службового розслідування встановлено, що під час проведення інвентаризації майна служби зв`язку, інвентаризаційною комісією виявлено нестачу майна зв`язку, а саме: радіостанції RF5800V 1 шт., рюкзака Falcon 2 - 1 шт., легкої гарнітури з можливістю занурення 1 шт., електронного тестера «Флук» - 1шт. та електронного компаса 1шт., що підтверджується актом службового розслідування від 13 грудня 2012 року.
Згідно з довідкою-розрахунком від 13 грудня 2012 року сума збитків з урахуванням кратності, яка визначена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 року № 880 « Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», становить 218711 грн. 45 коп., з них пряма дійсна шкода складає 107173 грн. 53 коп. (а.с.30).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2012 року №1230 відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за №282 від 13 грудня 2012 року майор ОСОБА_1 був звільнений з лав Збройних Сил України в запас за п. «а» ч.6 - у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 35).
Матеріали справи свідчать, що спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби, під час якої внаслідок неналежного виконання останнім своїх службових обов`язків були втрачені матеріальні цінності.
Позивач, як військова частина, у якій ОСОБА_1 проходив військову службу до дня виключення зі списків особового складу, пред`явила вимоги про стягнення на свою користь невідшкодованої державі матеріальної шкоди у розмірі 160000 грн.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, зазначені норми прямо зазначають, що військова служба є публічною службою.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, як матеріально відповідальна особа, спричинив шкоду державі в особі військової частини шляхом втрати майна в період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.
Підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР.
Згідно з п.п.1,2 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
Пунктом 31 Положення також передбачено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цієї особою шкоди.
Отже, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної (публічної) служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових ( посадових) обов`язків, суд зобов`язаний не лише встановити обсяг завданої шкоди ( збитків), а й надати оцінку правомірності дій такої особи.
В свою чергу, встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадової особи здійснюється виключно в межах адміністративного судочинства в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюються спори щодо прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Таким чином, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на публічній службі, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди (збитків), навіть якщо притягнення такої особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про відшкодування такої шкоди ( збитків) відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати від 5 грудня 2018 року у справі №11-892апп18, від 12 грудня 2018 року у справі №14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справ не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи ту обставину, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду за правилами КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в порядку ч.1 ст.377 ЦПК України.
Суд також роз`яснює позивачеві його право звернутись до суду з даними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.255,259,268,374,377,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2019 року скасувати, провадження у справі №295/3945/17 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, - закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.