РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7911/17

пр. № 2/759/460/19

22 квітня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

25.05.2017 р. (засобами поштового зв`язку) ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , вимогами якого є встановлення факту окремого проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Предметом позову є встановлення факту окремого проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, підставою позову є факт не проживання відповідача зі спадкодавцем та відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17.07.2017 р. провадження у справі відкрито.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

21.02.2018 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва визначені правила подальшого розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивача та відповідача. Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , яку вона заповіла порівну своїм дочкам - позивачу та відповідачу.

З метою одержання свідоцтва про право на спадщину 23.01.2015 р. позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори, за результатами розгляду якої була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 . Натомість відповідач у справі заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 протягом 6-місячного строку не подавала, на час відкриття спадщини відповідач не проживала постійно разом з ОСОБА_4 , а тому не є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , незважаючи навіть на реєстрацію місця проживання відповідача за однією адресою з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті останньої.

Як зазначає позивач, саме їй, як єдиному спадкоємцю за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , належить право на спадкування за законом Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яку б мала успадкувати відповідач за заповітом, якби остання подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини або постійно проживала б зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2017 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі згоди позивача суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.

Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Суд, вислухавши пояснення позивача по справі, об`єктивно дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 . померла ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві складено відповідний актовий запис №20258 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про місце проживання останньої на момент смерті, виданої ОСББ «ЕКСКАВАТОР-1» №22 від 20.01.2015 р.

Позивач є донькою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

23.01.2015 р. позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори, за результатами розгляду якої була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається з надісланої Першою Київською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 , остання за життя, а саме 06.02.2006 р., склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., зареєстрований в реєстрі за №8604, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого належну їй на праві власності квартира АДРЕСА_3 (згідно з рішенням Київської міської ради №932/1593 від 26.06.2007 р. «Про перейменування вулиць у АДРЕСА_4 районі міста Києва» АДРЕСА_5 та все інше майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм дочкам в рівних долях - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначена квартира належала померлій на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «ЕКСКАВАТОР-1» міста Києва 27 липня 1992 року за №562, зареєстрованої в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 жовтня 1992 року та записано в реєстрову книгу №46 за реєстровим №458/33375, дублікат якої виданий Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЕКСКАВАТОР-1» міста Києва 27 січня 2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.В. 13 травня 2015 року.

Як вбачається з надісланої Першою Київською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу Ѕ частину квартири ОСОБА_3 не видавалось, оскільки остання не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою. Не зверталася ОСОБА_3 до нотаріуса і з заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 .

Також в матеріалах спадкової справи №70/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 міститься довідка, видана Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЕКСКАВАТОР-1» №22 від 20.01.2015 р., в якій зазначено серед зареєстрованих осіб за адресою проживання спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку, яка є спадкоємцем за заповітом.

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яку б мала успадкувати ОСОБА_3 за заповітом, якби остання подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини або постійно проживала б зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2017 р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 була зареєстрована за однією адресою з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті останньої, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину в порядку п. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України регламентовано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд, ретельно перевіривши доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази щодо непроживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, дійшов висновку, що ОСОБА_3 була лише зареєстрована з померлою за однією адресою, а проживала фактично за іншою адресою.

Довідка за формою №3, яка міститься в матеріалах спадкової справи №70/2015, лише підтверджує факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем за однією адресою, але аж ніяк не підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як цього вимагає закон.

Та обставина, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали окремо на час відкриття спадщини, тобто ОСОБА_3 не проживала постійно з ОСОБА_4 , підтверджується наступними документами:

- актом про не проживання за адресою місця реєстрації від 30.12.2014 р.;

- копією закордонного паспорта НОМЕР_4 ОСОБА_3 , відповідно до стор. 30 якого Відповідач 18.02.2008 р. покинула територію України, та, на момент відкриття спадщини Відповідач більше 6 років проживала окремо від спадкодавця закордоном;

- листом-відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №16254/18 від 21.02.2018 р. на запит Святошинського районного суду міста Києва.

Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Тому саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про факт постійного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та відповідно про своєчасність прийняття спадщини.

Отже, ОСОБА_3 не є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже вона не проживала постійно зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини та не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, а відтак позовна вимога про встановлення факт, що ОСОБА_3 не проживала постійно з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Вищезазначені доводи підтверджуються відповідною судовою практикою, а саме: ухвалою Верховного суду України від 11.03.2009 р. у справі №6-27745св08 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/3268572); ухвалою Верховного суду України від 01.11.2010 р. у справі №6-7165св09 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/12301791); ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.11.2011 р. у справі №6-2064св10 (http://www.reyestr.court.gov.ua/ Review/13706027).

У зв`язку з тим, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у ОСОБА_4 не було, а ОСОБА_3 не подала нотаріусу протягом 6-місячного строку заяву про прийняття спадщини та не проживала постійно з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, то єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , є ОСОБА_2 , адже вона постійно проживала з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Таким чином, саме ОСОБА_2 належить право на спадкування за законом Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яку б мала успадкувати ОСОБА_3 за заповітом, якби остання подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини або постійно проживала б зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 ЦК України засобом захисту свого права є визнання права.

Відповідно до правил статей 316,328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець першої черги має право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті своєї матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та враховуючи те, що іншим порядком не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, та враховуючи, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 , але у зв?язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, вона не може оформити на це майно право власності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами п. 8, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 1216, 1217, 1218 1222, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту окремого проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 не проживала постійно з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць