22-ц/804/1176/19
263/7499/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року місто Маріуполь

справа № 263/7499/18

провадження № 22-ц/804/1176/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шевченко О.А. від 24 січня 2019 року, повний текст рішення складений 25 січня 2019 року

в с т а н о в и в :

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 1997 року він одружився з ОСОБА_3 . Від цього шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 18 липня 2007 року шлюб розірвано.

22 вересня 2007 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , від якого сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб розірвано 14 вересня 2015 року.

Рішенням суду від 14 лютого 2012 року з позивача стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання ОСОБА_6 в розмірі 1/5 частини від всіх видів його заробітку, на підставі чого видний виконавчий лист, який пред`явлено для виконання до Кальміуського відділу державної виконавчої служби.

Також на підставі його заяви утримуються аліменти на користь ОСОБА_3 на неповнолітню дочку ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від його заробітної плати.

Таким чином, на утримання двох дітей в сукупності він платить 36,5% його заробітної плати.

Позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 14 лютого 2012 року, зменшивши з 1/5 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

20 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, судом безпідставно залишено по за увагою норми ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України. Позивач зазначає, що має двох дітей, які мають рівні права, в тому числі, на матеріальне забезпечення.

06 травня 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий відповідачем ОСОБА_2 , в якому вона просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Сторони та треті особи - ОСОБА_8 , Кальміуський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області - в судове засідання не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення за формою №119 про вручення ним судових повісток, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7 , дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 червня 2018 року, виданого Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до частин1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначені розміру аліментів суд, відповідно до положень ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183, 84 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України та роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2012 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів), та не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції України) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Встановивши, що позивачем не зазначено в позові та не надано доказів зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я, або інші випадки, обставини, що могли вплинути на розмір аліментів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на норми ч.5 ст. 183 Сімейного Кодексу України, то, як вбачається зі змісту норми, вона застосовується судами під час розгляду заяви про видачу судового наказу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем в суді апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А. Зайцева