Справа № 466/8376/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2060/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 і його представника

-адвоката Семенини В.М.,

Новосельської М.О. - представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення порядку спілкування батька із дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року у справі за № 462/3995/15-ц про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні ОСОБА_2 було встановлено час для спілкування з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності ОСОБА_1 щотижня кожної п`ятниці з 18.00 год. до 19.00 год. неділі за місцем його проживання АДРЕСА_1 . Однак, при виконанні вказаного рішення після проведення свого часу з батьком донька ОСОБА_3 неодноразово скаржиться на те, що зміна місця проживання (з п`ятниці по неділю) значно відбивається на її здоров`ї, оскільки після проведеного часу з батьком ОСОБА_3 відчуває втому. Це пояснює тим, що вона не може міцно, комфортно спати у батька, прокидається змучено або збудженою. Окрім цього, дитині слід проводити гігієнічні процедури вранці і ввечері, оскільки вона сама це зробити не в змозі, і соромиться, коли це їй, як дівчинці, проводить батько. Тому позивачка просить змінити порядок зустрічей із батьком з тим, щоб дитина ночувала за своїм місцем проживання. У зв`язку із цим просить визначити порядок спілкування ОСОБА_2 із дочкою ОСОБА_3 , встановивши наступний графік - кожної суботи з 10:00 до 19:00 або кожної неділі з 11:00 до 19:00 за місцем його проживання АДРЕСА_1 в присутності судового виконавця (а.с. 1-2).

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у лікуванні та зобов`язанні до вчинення дій, у якому просив:

- визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 за місцем його проживання;

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в комплексному медичному обстеженні, лікуванні та реабілітації доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державних медичних установах України, а також поза її межами, в тому числі у приватних медичних клініках, у фізичних осіб, які мають відповідний фах та ліцензію МОЗ України;

- зобов`язати ОСОБА_1 пройти психіатричне обстеження у КЗ "Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня" (м.Львів, вул. Кульпарківська, 95) на предмет з`ясування її психіатричного стану здоров`я.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що 02 лютого 2010 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова було затверджено мирову угоду, відповідно до якої судом було зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у лікуванні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державних медичних установах м.Львова та поза його межами у приватних медичних клініках, у фізичних осіб, які мають вдповідний фах та ліцензію МОЗ України.

14.12.2015 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова встановлено графік спілкування батька з дитиною, який мати ОСОБА_1 не виконує, як і вище згадану ухвалу про затвердження мирової угоди.

Покликався на те, що ОСОБА_3 хворіє, має діагноз м`язева дистрофія і є інвалідом дитинства до 18 років. Через місяць від народження доньки відповідачка ОСОБА_1 відмовилася доньку лікувати, годувати та доглядати, що призвело до катастрофічного стану останньої, яка у віці 10 років важить близько 16.7 кілограм. Стверджував, що протягом 2009-2017 років неодноразово звертався до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, з приводу неналежного догляду та лікування малолітньої ОСОБА_3 її матір`ю ОСОБА_1 , з якою вона проживає. Зокрема, 03.11.2017 року звернувся до органу опіки та піклування з заявою, в якій просив визначити місце проживання доньки з ним, як її батьком, однак таке рішення органом опіки та піклування прийнято не було, а тому він вимушений звернутися до суду.

З 06.11.2017 року по 07.11.2017 року донька перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ ЛОР "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" у відділенні для лікування та реабілітації дітей з уродженням нервової системи та психіки, однак лікарям не вдалося провести курс лікування дитині, оскільки матір дитини ОСОБА_1 влаштувала скандал і, всупереч застереженням лікарів та самої дитини, силою забрала доньку із вказаного медичного закладу, повідомивши при цьому усно, що вона просто та банально не довіряє таким лікарям. Тому вимушений просити суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у проведенні лікування дитини. Виходячи із неадекватності поведінки матері ОСОБА_1 щодо дитини, вважає, що останній слід пройти психіатричне обстеження, щоб виключити наявність у неї психічного захворювання, яке загрожує дитині (а.с. 12-16, 142).

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 час виховання та спілкування з донькою ОСОБА_3 , 2007 року народження, без присутності ОСОБА_1 щотижня кожної п`ятниці з 10 до 19 год., кожної суботи з 10 до 19 год. та другої і четвертої неділі місяця з 10 до 19 год. за місцем його проживання АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_2 також задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у лікуванні ОСОБА_3 , 2007 року народження, у державних, приватних медичних установах України, що мають відповідні ліцензії МОЗ України, та за відповідним скеруванням - поза її межами.

У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 191-194).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги за зустрічним позовом, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не мав права обґрунтовувати оскаржуване рішення думкою дитини, які на час опитування ще не було 10-ти років і таке опитування проводилось без присутності дитячого практичного психолога - за участю лише представника органу опіки та піклування та з видаленням з зали судового засідання сторін по справі, усіх представників та адвоката.

Стверджує, що у розмові з ним лікар-психіатр вищої категорії, який проводив обстеження ОСОБА_1 на предмет її захворювання, повідомив його про серйозні порушення психічного здоров`я ОСОБА_1 та зауважив при цьому про небезпеку для малолітньої доньки сторін. Наведене згаданий лікар-психіатр підтвердив також і у суді, будучи допитаним у якості свідка.

Стверджує, що ОСОБА_1 ніде не працює і заробітку не має, в судових засіданнях сама визнавала, що не вживає заходів для обстеження доньки, не виводить її на прогулянку та не проводить реабілітаційних заходів з фізіотерапії.

Вважає безпідставним відхилення судом його клопотань про призначення по справі ряду експертиз, зокрема - судово-психологічної та судово-медичної експертиз малолітньої доньки та судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 , які і просить призначити суд апеляційної інстанції (а.с. 197-203).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Частиною 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а частиною 8 ст. 7 СК України - що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Конвенцією про права дитини (схваленою резолюцією 44/25 від 20.11.1989 року на 44-й сесії Генеральної Асамблеї ООН і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3) і що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12).

Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року встановлено, що дитині, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, яка її стосується, надаються такі права, здійснення яких вона може вимагати: а) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультації та висловлювати свою думку; c) бути поінформованою про можливі наслідки врахування цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення (ст. 3). У справі, яка стосується дитини, судовий орган до ухвалення рішення (зокрема): а) визначає, чи має він достатньо інформації для ухвалення рішення у найвищих інтересах дитини ...; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, ... надає дитині можливість висловити свою думку; c) приділяє належну увагу думці, висловленій дитиною (ст. 6).

Вище наведені норми міжнародного права в повній мірі знайшли своє відображення в ст. 45 ЦПК України.

Відповідно ст. ст. 141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 2 статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 за місцем його проживання, суд мотивував саме думкою згаданої малолітньої, яка була нею висловленою особисто в суді першої інстанції в ході судового розгляду даної справи цим судом.

Представником органу опіки та піклування до суду апеляційної інстанції було подано Акт обстеження умов проживання малолітньої від 06.05.2019 року, згідно якого дівчинка особисто ствердила, що і надалі хоче проживати з мамою, проте охоче спілкується і з батьком (т.2, а.с. 48).

За змістом листа директора Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 26.03.2019 року, з урахуванням тієї обставини, що стан здоров`я малолітньої ОСОБА_3 «передбачає постійне надання їй сторонньої допомоги, включаючи допомогу в сфері інтимної гігієни і фізіології, важливо, щоб таку допомогу їй надавала людина тої ж самої статі, з якою ОСОБА_3 мала б довірливі стосунки» (т.2, а.с. 47).

Станом на час ухвалення судом апеляційної інстанції даної постанови малолітній вже виповнилося 11 років 7 місяців і, як було встановлено судом, батько (апелянт) регулярно зустрічається та спілкується з нею. В той же час, ним так і не було спростовано той факт, що донька, охоче спілкуючись з батьком, все ж таки хоче проживати з мамою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в інтересах дитини (враховуючи її вік, стать та стан здоров`я, а також її бажання) необхідно залишити її проживати разом з матір`ю, відмовивши батькові у задоволенні його позовної вимоги про визначення її місця проживання з ним.

Як також стверджується матеріалами справи, суд апеляційної інстанції задовольнив всі клопотання апелянта про призначення по справі експертиз і по справі було призначено три експертизи (т.1, а.с. 250-258), однак експертними установами матеріали справи було повернуто до суду без проведення цих експертиз - у зв`язку з тим, що апелянтом не були оплаченими рахунки за проведення цих експертиз, а тому доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 березня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 27 травня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.