Провадження № 22-ц/801/1127/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 127/18513/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства юстиції України про стягнення одноразової грошової допомоги.

Мотивує позовні вимоги тим, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2017 року його позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язано Центрально- ОСОБА_2 міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням, що призвело до встановлення другої групи інвалідності, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

На виконання вказаного рішення комісія Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення групи інвалідності 07.11.2017 на своєму засіданні (протокол № 15-17) прийняла рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 в розмірі 130 100,00 грн . як пенсіонеру і інваліду другої групи.

Згідно п.10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Поряд з цим до цього часу вказані кошти позивачу відповідачем не виплачені, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідач, заперечуючи позов, подав відзив, в якому вказав, що Управління є міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції України нижчого рівня, утримується за рахунок Державного бюджету України. Виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням отриманим під час проходження служби належить до компетенції Міністерства юстиції України, як до головного розпорядника коштів. Таким чином воно не наділене повноваженнями виплати грошової допомоги. Також ОСОБА_1 не повідомив суду, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2017 йому було відмовлено у виплаті коштів одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство юстиції України, подало письмові пояснення , в яких просило відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначало, що питання, які викладенні позивачем ОСОБА_1 у позові заяві не можуть бути предметом спору , а є питаннями виконання судового рішення у адміністративній справі №822/2659/17. Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Вимоги позивача не містять у собі об`єктивних підстав та підлягають відхиленню судом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 130100,00 грн одноразової грошової допомоги та вирішено питання про судові витрати у справі.

З таким рішенням відповідач та третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не погодились та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Центрально- ОСОБА_2 міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повторно розглянув позовну вимогу позивача та задовільнив її, не звертаючи уваги на попереднє рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2017, так як право на виплату позивача вже досліджено судом попередніх інстанцій і надано цьому правову оцінку.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України вказує, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та провадження у справі закрити.

Одним із головних доводів апеляційної скарги зазначено те, що суд розглянув справу з порушенням правил предметної юрисдикції. Оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі- закриттю.

На апеляційні скарги позивач подав відзиви, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в Державній пенітенціарній службі України у Хмельницькій області ,правонаступником якої є Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України Хмельницької області № 35 о/с від 22.07.2015 позивач звільнений зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 «б» (через хворобу).

Військово-лікарською комісією УМВС України у Хмельницькій області було здійснено медичний огляд позивача, та встановлено , що захворювання, яке отримав ОСОБА_1 , пов`язане з виконанням службових обов`язків та проходженням служби в ОВС, про що видано свідоцтво про хворобу № 219 від 15.07.2015.

02.09.2015 року медико-соціальною експертизною комісією серії АВ №0571991 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності.

На підставі довідки, виданої комісією з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України Хмельницької області від 04.09.2017 ОСОБА_1 при встановлені третьої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ протягом 2015-2016 років, була проведена виплата одноразової грошової допомоги на загальну суму 206 700, 00 грн, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2017 № 707 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» та на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.05.2016 по справі №822/558/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії.

В подальшому 24.07.2017 рішенням Хмельницької обласної медико-соціальної експертизної комісії Климчуку Г.Л. встановлено другу групу інвалідності на підставі захворювання отриманого під час проходження служби в ОВС ( а.с. 11).

В серпні 2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, в зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, на що йому було відмовлено.

10.10.2017 постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, яка набула законної сили, визнано рішення відповідача протиправним, зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням позивача, що призвело до встановлення другої групи інвалідності, відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Відповідно до ч. 4 ст.82ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

На виконання вказаної постанови суду, рішенням засідання комісії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України Климчуку Г.Л. вирішено призначити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 130100,00 гривень ,у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, як різниця між нарахованою та раніше виплаченою грошовою допомогою.

Позивачу виплата відповідачем проведена не була.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначений Постановою КМУ від 21.10.2015 № 850, якою затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

- часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 Порядку якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

На переконання апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в кошторисі міжрегіонального управління не закладено кошти для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, так як вони є структурним підрозділом, а кошти може виділити лише Міністерство юстиції України, як головний розпорядник коштів, не звільняють відповідача від обов`язку виплати одноразової грошової допомоги та не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

Крім того доводи скарги, шо суд повторно розглянув позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення грошової допомоги та дослідив питання права позивача на таку виплату є безпідставними, оскільки предметом розгляду Хмельницьким окружним адміністративним судом , який 10.10.2017 ухвалив рішення, були інші обставини. Зокрема предметом оскарженням в зазначеній справі було рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням, отриманим під час проходження служби в ОВС, що призвело до встановлення другої групи інвалідності.

Суд адміністративній справі не вирішував питання щодо стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 130100,00 грн, які є предметом даного спору. Тобто за судовим рішенням зазначені кошти стягнуті не були.

Доводи апеляційної скарги Міністерства юстиції України про те, що суд розглянув дану справу з порушенням предметної юрисдикції та фактично прийшов до поликового висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, є безпідставними та до уваги колегією суддів не приймаються.

Відповідно до статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 19), Господарським процесуальним кодексом України , Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно статті 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), крім випадків коли розгляд таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статей 19 ЦПК України, статті 4 КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та суб`єктом приватного права - фізичною особою, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом права не публічного, а цивільного, зокрема права на відшкодування завданої шкоди. У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-1094цс17 від 05.07.2017 року.

Оскільки, як зазначає ОСОБА_4 , невиплатою відповідачем одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням, отриманим під час проходження служби в ОВС, що призвело до встановлення другої групи інвалідності, йому завдано шкода, тобто порушено цивільне право, такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд з урахуванням неведеного вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильно висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 130 100,00 грн, які були призначені рішенням до виплати, але фактично ним не виплачені, чим порушено право позивача на отримання такої грошової допомоги, в зв`язку з інвалідністю.

Розглядаючи спір, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає , що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2018 року встановлений в розмірі 1762 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало