Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Принцевської В.П., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року, ухваленого в складі судді Владимирської І.М., повний текст рішення складено 26 березня 2019 року, по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради»

про скасування наказу № 118-ос від 20 червня 2018 року про скорочення чисельності працівників та стягнення моральної шкоди,

третя особа - Профспілкова організація комунальних підприємств об`єднання житлово-комунального господарства м. Авдіївка,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради» (далі - КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради), з яким він перебуває у трудових відносинах, працюючи на посаді юрисконсульта. 20.07.2018р., вийшовши на роботу після перебування на лікарняному (25.06.2018р.-09.07.2018р.) та у відпустці (10.07.2018р.-19.07.2018р.), позивача було ознайомлено з виданим наказом директора КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради № 118-ос від 20.06.2018 року «Про скорочення чисельності працівників». Підставою наказу є протокол засідання комісії по оптимізації чисельності працівників від 19.06.2018 року № 2, наказ № 253 від 20.06.2018 року та протокол ПК від 20.06.2018 року. Просив визнати незаконним наказ № 118-ос від 20.06.2018 року «Про скорочення чисельності працівників» внаслідок допущених чисельних порушень: рішення щодо доцільності скорочення численності або штату працівників не обгрунтовано; не повідомлено первинну профспілкову організацію про заплановане звільнення працівників; питання щодо надання згоди на звільнення працівників не було розглянуто і погоджено із діючою на підприємстві профспілковою організацією; нібито долучений до наказу № 118-ос протокол ПК від 20.06.2018р. найсправді не існує; в ході реалізації наказу № 118-ос позивачеві не пропонувалась інша робота; не оформлено рішення про скорочення наказом про внесення змін до штатного розпису; не з`ясовано, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи, щодо яких встановлено обмеження на звільнення; не враховано переважне право на залишення на роботі; не повідомлена державна служба зайнятості про заплановане вивільнення працівників; не попереджені працівники про наступне звільнення; не запропоновано працівникам переведення на іншу роботу; не оформлено наказ про звільнення працівників. Крім того, зазначав, що діями роботодавця з видання незаконного наказу № 118-ос йому спричинена немайнова шкода, що полягає в моральних стражданнях, погіршенні стосунків з колегами, необхідністю вживання заспокійливих ліків, втраті нормального сну, негативного стану здоров`я, яку позивач оцінює в 70000грн. і просить стягнути з роботодавця.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, третя особа Профспілкова організація комунальних підприємств об`єднання житлово-комунального господарства м. Авдіївка про скасування наказу № 118-ос від 20.06.2018 року про скорочення чисельності працівників та стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 20.06.2018р. директором КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради видано наказ № 118-ос про скорочення чисельності працівників, зокрема, й позивача. У якості підстави зазначено: протокол засідання комісії по оптимізації чисельності працівників КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради № 2 від 19.06.2018р., яким вирішено скоротити чисельність штату працівників, а також наказ № 253 від 20.06.2018р. і протокол ПК від 20.06.2018р. (а.с. 7, 40-43, 81-82). З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 20.07.2018р.

Наказом № 176-ос від 15.08.2018р. КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради дію наказу № 118-ос від 20.06.2018р. «Про скорочення чисельності працівників» відносно 23 праціників, в тому числі ОСОБА_1 , скасовано через виявлені роботодавцем порушення у процедурі скорочення чисельності працівників. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 16.08.2018р. Також і дія наказу № 253 від 20.06.2018р. скасована наказом № 344 від 15.08.2018р. (а.с. 38-39, 83).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір вирішено в позасудовому порядку, оскільки відповідачем на час прийняття рішення скасовано наказ № 118-ос від 20.06.2018р. «Про скорочення чисельності працівників» у відношенні позивача. Суд врахував, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача щодо складання наказу № 118-ос від 20.06.2018р. про скорочення чисельності працівників та спричиненими моральними стражданнями позивача.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Стаття 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р., розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ст. 49-2 КЗпП України).

Згідно із ч.ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважав доведеними обставини і, беручи до уваги зібрані вище перелічені по справі докази в сукупності, колегія суддів з цим погоджується, що у зв`язку із скасуванням оскаржуваного наказу № 118-ос від 20.06.2018р. через виявлені самостійно в позасудовому порядку ряд дефектів в процедурі скорочення наказом № 176-ос від 15.08.2018р., що не потягли порушення трудових прав позивача жодним чином, предмет оскарження і перевірки його законності відсутній.

Так, дійсно, як підтверджується матеріалами справи і на що слушно вказує позивач в апеляційній скарзі при скорочення чисельності працівників наявні порушення у вигляді прийняття наказу № 118-ос директором КП «СЄЗ» Авдіївської міської ради, на що він не був уповноважений розділом 9 Статуту КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (а.с. 90-103, 105-111), оскільки визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників і штатного розпису підприємства відноситься до компетенції Авдіївського міськвиконкому як органу управління підприємством (підпункт в пункту 5.4 Статуту - а.с. 109). Також рішення про скорочення чисельності працівників не було погоджено із виборним органом первинної профспілкової організації на засіданні профспілкового комітету питання. В суді першої інстанції і до суду апеляційної інстанції не долучався протокол профспілкового комітету від 20.06.2018 року, на який, як на підставу, міститься посилання в оскаржуваному наказі № 118-ос.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обгрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями роботодавця при прийнятті оскаржуваного назкау № 118-ос не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Позивачем не представлено належних, допустимих і достовірних доказів настання для нього негативних наслідків від прийнятого роботодавцем наказу № 118-ос, що згодом, до закінчення строку його реалізації (31.08.2018р.), було самостійно скасовано роботодавцем. Сторонами не заперечується, що трудові відносини між сторонами станом на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції тривають. Відомостей про звільнення позивча за п. 1 ст. 40 на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, про відновлення дії скасованого підприємством в позасудовому порядку наказу № 118-ос немає. Таких даних не преставлено і до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі, як на підставу для скасування судового рішення, позивач посилається на залишення судом поза увагою змісту наказу № 176-ос, яким скасовано дію наказів № 118-ос від 20.06.2018р. і наказу № 344 від 15.08.2018р., яким скасовано дію наказу № 253 від 20.06.2018р. лише в частині 23 працівників.

Але з такими доводами погодитись не можна, оскільки наказ № 118-ос, що стосувався 26 працівників, скасований відносно 23 працівників, в тому числі і ОСОБА_1 (п. 1.8), тобто для позивача не породжував правових наслідків як нечинний, анульований локальний акт підприємства.

Фактично, як вбачається з матеріалів справи, наказ № 118-ос реалізований у відношенні 3 осіб, які у зв`язку із його скасуванням не виявили наміру про відновлення подальших трудових відносин із роботодавцем (а.с. 7-9, 64-72). А у відношені інших працівників, до яких відноситься і позивач, дія оскаржуваного наказу № 118-ос скасована.

Оскільки у зв`язку із ухваленням наказу № 118-ос і його подальшим скасуванням роботодавцем самостійно в позасудовому порядку не встановлено порушення трудових прав позивача, то відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Також суд вважав не доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди роботодавцем діями з прийняття наказу № 118-ос від 20.06.2018р. про скорочення чисельності працівників та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями відповідача і моральними стражданнями позивача.

З цим колегія суддів погоджується, оскільки у спростування висновків суду в даній частині не надано будь-яких доказів, на підставі яких суд апеляційної інстанції міг би встановити наявність складу цивільно-правового порушення в діях відповідача і покласти відповідальність, унормовану ст. 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність спору у зв`язку із скасуванням роботодавцем в позасудовому порядку оскаржуваного наказу № 118-ос через виявлені порушення, а також відсутність підстав для покладення на відповідача зобов`язання з відшкодування немайнової шкоди за недоведенням факту спричинення такої позивачеві, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і до суду апеляційної інстанції. Порушень норм матеріального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді В.П.Принцевська

Т.Б.Ткаченко