П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Богуславською О.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Труби К.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану її представником адвокатом ОСОБА_2 Клавдією Борисівною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Гуденко О.А., по справі № 490/3831/18, провадження №22-ц/812/1005/19, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Брокбізнесбанк", третя особа Центральний відділ Державної виконавчої служби міста м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до ПАТ "Брокбізнесбанк", третьої особою зазначила Центральний відділ Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС) про зняття арешту з майна, в якому просить суд зняти арешт з усього майна померлої ОСОБА_3 , які накладено постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 17 вересня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №43768229, реєстровий номер обтяження 7051989, зареєстроване 19.09.2014 року, реєстратор Рябець Є.О., Миколаївське управління юстиції, та на підставі постанови від 09 листопада 2010 року, винесеної в межах виконавчого провадження № 22530423, реєстровий номер обтяження 10479785 , зареєстроване 12.11.2010 року, реєстратор Миколаївська філія ДП "Інформаційний центр" МЮУ.

Позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Після смерті її матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй, як спадкоємиці, стало відомо про те, що спадкове майно арештовано згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер №43768229, виданої 17 вересня 2014, видавник Центральний ВДВС м. Миколаєва, та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер № 22530423, виданої 09 листопада 2010 року, видавник Центральний ВДВС м. Миколаєва.

13 березня 2017 року було заведено спадкову справу після смерті її матері, проте після спливу шестимісячного строку вона отримала відмову нотаріуса у оформленні спадкових справ, оскільки на все майно померлої накладено арешт, що підтверджується інформаційною довідкою № 82242750 від 13 березня 2017 року.

З метою зняття арешту вона звернулася до Центрального ВДВС м. Миколаєва, проте отримала відповідь, з якої вбачається, що матеріали виконавчого провадження № 22530423 знищені, відомості щодо даного виконавчого провадження відсутні.

При ознайомленні з матеріалами ВП № 43768229 представника позивача адвоката Труба К.Б. встановлено, що постанова про арешт майна боржника взагалі відсутня.

З відповіді від 13.10.2017 року Центрального ВДВС м. Миколаєва вбачається, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргу, борг за якими не було сплачено, а тому у відділі відсутні підстави щодо припинення арештів майна боржника (а.с. 3-5).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Брокбізнесбанк", третя особа Центральний відділ Державної виконавчої служби міста м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту з майна.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не доведено порушення її прав як спадкоємиці, оскільки постанову нотаріуса про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину суду не надано і така постанова відсутня в матеріалах спадкової справи. На думку суду наявність арешту на майно не перешкоджає позивачці у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, тобто її права не порушено. Також судом першої інстанції встановлено, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а клопотання про залучення інших осіб співвідповідачами або заміну неналежного відповідача належним від позивача не надходило (а.с. 79-83).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки п. 4.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Крім того, відповідач не надав суду відповідні докази про відступлення права вимоги (а.с. 85-86).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Судом встановлено, в провадженні Першої Миколаївської державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа № 138/2017, заведена після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно матеріалів якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , звернулася у встановлений шестимісячний строк позивачка ОСОБА_1 , яка є донькою спадкодавиці.

На час смерті спадкодавця в квартирі за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована разом з останньою позивачка.

На підставі Договору купівлі-продажу № 0029-Н від 28.05.1999 року, зареєстрованого УТБ "Номінал", вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_5 Право власності на квартиру зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04 червня 1999 року за реєстровим № 16892.

Після смерті ОСОБА_3 позивачці стало відомо про те, що належне ОСОБА_3 майно арештовано згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 43768229, виданої 17.09.2014 року Центральним ВДВС Миколаївського МУЮ, а також згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 22530423, виданої 09.11.2010 року тим же органом.

13.10.2017 року, через свого представника, позивачка звернулася із запитом до Центрального ВДВС м. Миколаєва, порушуючи перед ним питання щодо зняття наявних обтяжень.

10 та 27 жовтня 2017 року Центральним ВДВС надані відповіді, зі змісту яких вбачається, що ВП № 22530423 було завершено в 2013 році, матеріали виконавчого провадження знищені за спливом строків зберігання. Оскільки борг за виконавчими провадженнями про стягнення коштів з ОСОБА_3 не сплачено, то у відділі відсутні законні підстави щодо припинення арештів майна боржника.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на підставі виконавчого листа від 21.09.2009 року № 2-7-6855/2009, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ПАТ "Брокбізнесбанк" боргу у сумі 44100,27 грн., на виконанні у Центрального ВДВС перебувало виконавче провадження № 22530424, яке завершено 18.10.2013 року з причини повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Також на виконанні у відділу перебувало ВП № 43768229 за цим самим виконавчим документом, 17.09.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 19.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу з підстав п.2 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.06.2018 року задоволено заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено первісного стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-6855/09 від 09.09.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд зазначив, що наявність арешту на майно не порушує право позивачки, оскільки не перешкоджає видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, суд зазначив, що стягувачем у виконавчому провадженні на час розгляду справи, є не ПАТ «Брокбізнесбанк», а ОСОБА_6 , в той час як позов до нього не заявлений.

З висновками суду слід погодитись частково.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину").

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті матері, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Такі правові висновки зробив Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 22.08.2018, ухваленій по справі № 623/2000/15-к|61-12242св18.

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таке право передбачено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна.

Відповідно до вимог частини другої статті 51 ЦПК України право визначити відповідача по справі належить позивачу, без його клопотання суд не може за своєю ініціативою провести заміну відповідача чи притягнути до участі в справі іншого відповідача.

Зі справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву АТ «Брокбізнесбанк» зазначав, що 07 лютого 2018 року між Банком та ОСОБА_6 укладено договір № 227 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за договором, укладеним між Банком на ОСОБА_3 , просив визнати АТ «Брокбізнесбанк» неналежним відповідачем по справі та залучити ОСОБА_6 до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, зазначаючи при цьому місце проживання ОСОБА_6 (а.с. 51-54).

З протоколу судового засідання від 22.01.2019 року, в якому приймала участь представник позивача адвокат Труба К.Б., вбачається, що зазначене клопотання вирішувалось судом, при цьому представником позивача була висловлена думка про відмову в задоволенні клопотанні (а.с. 59). Зауваження на протокол судового засідання відсутні.

Таким чином, і суду, і представнику позивача було відомо про обставини заміни кредитора в кредитному зобов`язанні, але ніяких клопотань з цього приводу представником позивача або позивачем заявлено не було.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2, 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

З огляду на неведене судом обгрунтовано та правомірно була досліджена інша цивільна справа, за даними якої суд зробив правильний висновок про те, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Апеляційним судом також були досліджені матеріали цивільної справи № 2-7-6853/09 за позовом Акціонерного Банку «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 16-08 від 29 серпня 2008 року, з якої вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.07.2009 року позов було задоволено та з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку було стягнуто 85317,27 грн. заборгованості за кредитним договором. Також в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_6 про заміну сторони у виконавчому провадженні, до якої додана копія договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року, укладена між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк», відповідно до якої банк відступає належні йому, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначеним цим договором, права банку до позичальників, поручителів, заставодавців, зазначених у додатках №1, №2, №3 до цього договору (п. 2.1. договору). Згідно вказаних додатків до ОСОБА_6 перейшло право вимоги за кредитним договором № 16-08 від 29.08.2008 року, укладеного з ОСОБА_3 , на загальну суму 42961,38 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2018 року заява ОСОБА_6 задоволена та замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-6853/09, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 09.09.2014 року (дублікат, який видано замість втраченого відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року).

Отже, даний позов пред`явлено не до тих осіб, які мають бути відповідачами по справі, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З цих підстав слід виключити висновок суду першої інстанції про те, що права позивачки не порушені, як передчасний.

За такого колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, судове рішення відповідно до вимог ч.4 ст. 376 ЦПК України слід змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про те, що права позивачки не порушені, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про те, що права позивачки не порушені з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року