КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/5993/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06 лютого 2019 року у складі судді Шевчука А.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Київський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей, молоді про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого співмешканця ОСОБА_2 , в якій просила щодо нього визначити терміном на 6 місяців наступні обмежувальні заходи: заборонити перебувати в місцях проживання з нею (постраждалою особою ОСОБА_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; обмежити спілкування з постраждалими дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 визнав своє батьківство і записаний батьком дитини.

Протягом сімейного життя ОСОБА_2 систематично застосовував до неї (заявниці) та дітей фізичне, економічне та психологічне насилля.

06.11.2018 року внаслідок безпідставної агресії з боку ОСОБА_2 вона ( ОСОБА_1 ). зазнала фізичного насильства. Відповідно до Виписки від 09.11.2018 року за №23305 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою легенів, тканин голови та обличчя, а також забою м`яких тканин грудної клітки.

Направленням, виданим Управлінням у справах сім`ї, молоді та спорту Дарницької РДА від 21.11.2018 року №505, в ході службового розслідування ОСОБА_1 визнана особою, щодо якої вчинено насильство.

17.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, щодо нанесення тілесних ушкоджень співмешканцем ОСОБА_2 В ході розгляду відповідної заяви було встановлено факт кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і Слідчим відділом ОболонськогоУП проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 22.11.2018 року за №0009452.

19.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із заявою про відібрання у неї особистих документів.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 тимчасово перебувають на Соціальній квартирі для вагітних дівчат та матерів з дітьми раннього віку у складних життєвих обставинах.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06 лютого 2019 року заяву задоволено частково.

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладено на нього терміном 6 (шість) місяців наступні обов`язки: - заборонено перебувати та наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її вимог і ухвалення в цій частині нового рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що мало місце фізичне насилля по відношенню до ОСОБА_1 , проте не надано доказів неправомірного розшуку, переслідування та намірів контактування з ОСОБА_1 або дитиною після переселення на соціальну квартиру.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідаєне в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 визнав своє батьківство і записаний батьком дитини.

З копії відомостей внесених до ЄРДР вбачається, що 17.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення щодо нанесення тілесних ушкоджень співмешканцем ОСОБА_2 . Слідчим відділом Оболонського УП проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 22.11.2018 року за №0009452.

За копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 їй заподіяно тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою легенів, тканин голови та обличчя, а також забою м`яких тканин грудної клітки.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підставі наведеного суд вірно вважав, що мало місце фізичне насилля по відношенню до ОСОБА_1

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.4 ст.26 Закону).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Суд прийшов до помилкового висновку, що в судовому засіданні не підтверджено належними та допустимими доказами переслідування заявниці, вірогідності продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з п.1ч.1 ст.21 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Судом не було враховано, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства, а тому суд помилково вважав, що для покладення заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, потрібна наявність повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків

Також судом не було враховано, що малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стали свідками (очевидцями) домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1

За п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що відмовляючи у більшій частині вимог судом як на підставу на відмову було зазначено і те, що матеріали заяви не містять жодного доказу на підтвердження місця проживання та правомірності проживання заявниці в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, до апеляційної скарги заявницею долучено Акт її проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , складений від 12.02.2019 року, та копію паспорта ОСОБА_2

Відповідно до п.3ч.І ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в частині відмови у задоволенні вимог щодо встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього терміном на 6 (шість) місяців наступних обов`язків: заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб рішення суду підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні не підтверджено належними та допустимими доказами можливість обмежити для ОСОБА_2 спілкування з дітьми.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заяви підлягає до часткового скасування, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього терміном на 6 (шість) місяців наступних обов`язків: заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 . та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов`язки: - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 528 грн. 60 коп. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього терміном на 6 (шість) місяців наступних обов`язків: заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов`язки:

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 528 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: