Справа № 484/2387/15-ц
Провадження № 22-ц/812/830/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Локтінової О.В.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року, ухваленого у приміщенні цього ж суду головуючим Маржиною Т.В., за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В

У червні 2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтовування позовних вимог вказувало, що 12 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) № АІ/6349478, забезпечений транспортний засіб "Рено", державний номер НОМЕР_1 .

За умовами даного договору ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспорту і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застраховано за договором, здійснити виплату страхового відшкодування.

02 лютого 2015 року в м. Первомайську Миколаївської області на вул. Київській за участю автомобіля "ВАЗ-21103", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та забезпеченого автомобіля "Рено" державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , з вини останнього, сталося ДТП.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 На час скоєння ДТП останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до платіжного доручення №30883 від 04 березня 2015 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", виконуючи умови договору, здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в сумі 20311 грн.02 коп.

Посилаючись на те, що відповідно до пп. «а» п.38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування, яка становить 20311 грн. 02 коп.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2018 року ОСОБА_1 діючи через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2019 року у задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року відповідач подав на нього апеляційну скаргу.

Посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, так як він не був повідомлений про дату та час розгляду справи, не встановлення судом обставин справи, не дослідження доказів та не надання їм належної оцінки, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення збитків в порядку регресу в розмірі 20311 грн.02 коп.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.3ЦПК України вбачається, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві до неї.

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Частиною 1 статті 224 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи, передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито 16 червня 2015 року та призначено до розгляду на 26 червня 2015 року. В зв`язку з неявкою у судове засідання сторін розгляд справи відкладено на 07 липня 2015 року і в цей же день ухвалено оскаржуване заочне рішення ( а.с.1,48).

На момент розгляду справи суд не володів інформацію про повідомлення відповідача.

Конверт із судовою повісткою на 26 червня 2015 року взагалі не повернувся до суду першої інстанції, а з судовою повісткою на 07 липня 2015 року із запізненням повернувся з відміткою « по закінченню терміну зберігання» ( а.с.63).

З установленого вбачається, що суд не дотримався процесуальних правил та гарантій на доступ до правосуддя, якими забезпечуються учасники розгляду справи, ухвалив заочне рішення з порушенням установленого законом порядку без належного повідомлення відповідача.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м.Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його можливості реалізувати права. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, є обґрунтованими

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між ОСОБА_3 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6349478, забезпечений транспортний засіб "Рено", державний номер НОМЕР_1 (а.с.5).

02 лютого 2015 року в м. Первомайську Миколаївської області на вул. Київській за участю автомобіля "ВАЗ-21103", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та забезпеченого автомобіля "Рено" державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 , з вини останнього, сталося ДТП.

В результаті цієї ДТП транспортний засіб ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження.

03 лютого 2015 року потерпілий ОСОБА_4 , звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначену подію було визнано страховим випадком, про що складено страховий акт.(а.с.10-14).

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності ( а.с.15).

Відповідно до звіту №286/15 від 18 лютого 2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля ВАЗ21103 реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 20311 грн.02 коп. (а.с.16-27).

Позивачем складено страховий акт 03 березня 2015 року, відповідно до якого вказана вище подія кваліфікована як страховий випадок за ризиком страхування цивільно-правової відповідальності ОЦВ та проведено розрахунок страхового відшкодування, яка склала 20 311 грн.02 коп.( а.с.28,29).

04 березня 2015 року страхова компанія ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" здійснило виплату цієї суми на користь постраждалої особи ОСОБА_4 , що підтверджується платіжним дорученням № 30883 від 04 березня 2015 року( а.с.30).

Згідно із вимогами ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом а ч. 1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, право регресної вимоги ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , за обставин ДТП, яке трапилося з його вини, прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Порядок огляду щодо стану алкогольного сп`яніння на час виникнення правовідносин регулювався Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (надалі Порядок).

Як вбачається із постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року в момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2.67 промілей. Таке підтверджується і висновком Первомайської ЦМБЛ №23 від 02 лютого 2015 року і відповідачем не спростовано ( а.с.7).

З урахуванням того, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні ДТП; під час ДТП останній перебував у стані алкогольного сп`яніння; позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь страхової компанії суми збитків в порядку регресу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та обов`язок учасників справи надавати усі наявні у них докази, закріплений у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України.

Положення ст. 81 ЦПК України регламентують приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін.

Сторони самостійно обирають коло доказів, на які вони посилаються і які надають до суду.

На підтвердження заподіяння потерпілому матеріального збитку в зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачем надано звіт №285/15 від 14 лютого 2015 року, складеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом № 142/5/2092 МЮУ та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем не надано доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем допустимих доказів на підтвердження матеріального збитку і як наслідок виплата страхового відшкодування висновків суду не спростовують та гуртуються на формальних міркуваннях.

Аргументи апеляційної скарги про те, що наданий звіт та протокол огляду колісного транспортного засобу не може вважатися допустимим доказом, оскільки останній складено без участі відповідача, що порушило його право на захист не беруться судом до уваги, оскільки не суперечить п.5.2 вищевказаної Методики, відповідно до якого, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, у разі потреби. Більш того, як вбачається із матеріалів справи відповідач за місцем реєстрації не проживає, відомості про своє фактичне місце перебування чи проживання приховує.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених ст. 376 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Саме виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено не у повній відповідності з виписаним вище, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 243 грн.60 коп. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368,374, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Первомайськ Миколаївської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ), на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - 20 311 (двадцять тисяч триста одинадцять) грн. 02 коп. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 243( двісті сорок три) грн.60 коп. судових витрат, а всього 20 554 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.Б. Кушнірова

О.В. Локтіонова