Ухвала

21 травня 2019 року
м. Київ

справа № 668/3067/15-ц
провадження № 61-9383ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Державної казначейської служби України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Херсонській області, про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив відшкодувати завдану йому майнову шкоду шляхом стягнення з Державного бюджету України на його користь 106 093,82 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що у 2006 році він придбав у власність автомобіль марки «МАЗ 55501», державний номерний знак НОМЕР_2 , та металеву ємність, що була встановлена на транспортному засобі. У липні 2007 року автомобіль разом з ємністю у нього вилучений та в межах порушеного кримінального провадження за постановою слідчого Слідчого управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 25 серпня 2007 року залучений до справи в якості речових доказів, вирішено питання про розміщення автомобіля на майданчику ДАЇ. Проте слідчим не було вжито необхідних заходів по збереженню речових доказів, а саме автомобіль не передавався на відповідальне зберігання, не складався акт із визначенням відповідальної особи щодо схоронності доказів. Співробітниками Управління служби безпеки України в Херсонській області автомобіль був поставлений на територію Військової частини НОМЕР_1 , звідки у січні-лютому 2011 року викрадений невстановленими особами. Постановою слідчого Слідчого управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 27 лютого 2014 року кримінальне провадження, в межах якого вилучалися речові докази, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України за відсутністю складу злочину та постановлено повернути йому автомобіль та ємність. У зв`язку із втратою речових доказів належне йому майно не повернуто. Тому ОСОБА_1 просив задовольнити позов.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України у відшкодування спричиненої майнової шкоди 106 093,82 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

06 травня 2019 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) 1 921 грн.

Предметом спору у цій справі є відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, в розмірі 106 093,82 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Херсонського апеляційного суду від 26 березня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Державної казначейської служби України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Херсонській області, про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук