ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Харків

справа № 629/5533/18

провадження № 22-ц/818/2137/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року в складі судді Мицик С.А.,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачка та її сини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_6 та відповідачі. У 2014 році вона розірвала шлюбні відносини з колишнім чоловіком, відповідачем по справі ОСОБА_7 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 разом із синами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали до м. Харкова на заробітки. Вказує, що у зв`язку з тим, що за вищевказаною адресою відповідачі не проживають тривалий час, не утримують житловий будинок, то таким чином ставлять її та її батька, який мешкає разом з нею, в тяжке матеріальне становище, вона позбавлена права отримувати субсидію у повному обсязі. Крім того, зазначила, що при вирішенні питання щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, надвірними спорудами та земельною ділянкою, останні не втратять свої права, як власники. Враховуючи викладене, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиви на позов не надали.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про постановлення нового рішення, яким визнати такими, що втратили право користування житлом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки відповідачі виїхали на постійне проживання до Російської Федерації, отримали там громадянство Росії і намірів повертатися до України не мають, то у разі задоволення позову вона разом зі своїм батьком зможе оформити субсидію та отримувати від держави допомогу.

Крім того, вказує, що відповідачі надали заяву, нотаріально завірену виконуючим обов`язки нотаріуса Подільського нотаріального округу Московської області Бурмистровою Л.С., про те, що вони дають згоду і просять суд зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі є рівноправними співвласниками будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то, зважаючи на зміст права власності, його непорушність, відсутні підстави для застосування до них вказаних позивачем обмежень.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копій договору купівлі-продажу №173 від 22.05.1999 року, зареєстрованого Лозівською філією Харківської товарної біржі (реєстраційний номер 173), рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.10.2013 року, яким визнано дійсним вказаний договір купівлі-продажу, та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку власниками житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та за вказаною адресою зареєстроване місце проживання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні.

З Акту щодо не проживання від 28.01.2019 року вбачається, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі не мешкають з 2015 року та будинок не утримують.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинкомбез задоволення, оскільки вони є співвласниками спірного житлового будинку.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі надали заяву, нотаріально завірену виконуючим обов`язки нотаріуса Подільського нотаріального округу Московської області Бурмистровою Л.С., про те, що вони дають згоду і просять суд зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , колегією суддів не приймаються з вищенаведених підстав.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова