Справа № 463/5582/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1065/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю прокурора Бучка Р.В., представника позивача Матлай Й.І. , представника відповідача ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2018 року в складі судді Шеремети Г.І. в справі за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_3 про витребування майна,-

встановила:

В листопаді 2017 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, просив витребувати від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що 02.10.2009 року між позивачем Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування Концерн «Військторгсервіс», який відповідно до свого статуту є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірного приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що рішення про надання згоди на відчуження спірного майна та укладення договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року Міністерством оборони України, як суб`єктом управління майном, не приймалось у відповідності до Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось, тому рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року по справі №463/145/14 скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2014 року та прийнято нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року, зобов`язано ОСОБА_4 повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні за адресою: АДРЕСА_1, а Концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_4 145 104,00 грн. сплачених останнім за договором купівлі-продажу. Незважаючи на це, позивачем з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27.12.2014 року.

Звертає увагу на те, що спірне приміщення перукарні вибуло з володіння власника, тобто держави в особі Міністерства оборони України, поза його волею, а тому заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України, представляючи інтереси держави, звернувся до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, відповідача ОСОБА_3 , в порядку ст. 388 ЦК України.

Рішенням Личаківського районного суд міста Львова від 19 лютого 2018 року позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що прокурор не в праві був звертатися до суду з даним позовом в інтересах держави, при цьому покликається на норму ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де прямо заборонено представництво в суді інтересів держави в особі державних компаній, яким є Концерн «Військторгсервіс».

Просить заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2018 року скасувати та залишити без розгляду позову заяву заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_3 про витребування майна.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_3 про витребування майна, суд виходив з тих обставин, що приміщення перукарні вибуло з володіння власника держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, та було відчужено ОСОБА_4 - особою, яка не мала права на його відчуження, безоплатно добросовісному набувачу ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що 02.10.2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування Концерн «Військторгсервіс» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,0 кв.м. Додатковим договором від 02.01.2010 року до договору купівлі-продажу приміщення перукарні 02.10.2009 року внесено зміни щодо площі приміщення шляхом зазначення з 26,0 кв.м. на 26,8 кв.м., в результаті уточнення та підрахунку площ (а.с.10-12).

Відповідно до п.1.1 Статуту Концерну «Військторгсервіс», вказаний концерн є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Згідно із п. 7.5 Статуту майно Концерну «Військторгсервіс» перебуває у державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання, а у п.7.5 передбачено, що відчуження основних фондів Концерну здійснюється лише за попередньою згодою органу управління майном (Міністерством оборони України) і як правило на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України.

У зв`язку з тим, що рішення про надання згоди на відчуження спірного майна та укладення договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року Міністерством оборони України, як суб`єктом управління майном, не приймалось, при цьому Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось, Львівський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах Міністерства оборони України у 2013 році звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року та зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2014 року у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року по справі №463/145/14 скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року та прийнято нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року, зобов`язано ОСОБА_4 повернути Концерну «Військторгсервіс» приміщення перукарні за адресою: АДРЕСА_1, а Концерн «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_4 145104,00 грн. сплачених останнім за договором купівлі-продажу (а.с. 13-15).

Як вбачається зі змісту рішення апеляційної інстанції мотивами для визнання договору купівлі-продажу недійсним було порушення законодавчо встановленого на момент укладення правочину порядку відчуження державного майна, яке перебуває у віданні державних підприємств, а саме відсутність рішення Міністерства оборони України про надання згоди на відчуження майна та відсутність погодження такого відчуження Фондом державного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В свою чергу, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 27.12.2014 року, укладеного з ОСОБА_4 (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно набуте безоплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Зважаючи на це, що приміщення перукарні вибуло з володіння власника держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, та було відчужено ОСОБА_4 - особою, яка не мала права на його відчуження, безоплатно добросовісному набувачу ОСОБА_3 , наявні підстави для витребування від відповідача такого майна.

Що стосується доводів апелянта про те, що прокурор не в праві був звертатися до суду з даним позовом в інтересах держави, а відтак залишення позову без розгляду, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, статтями 23, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», частинами першою та другою статті 45 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка була чинною на час звернення прокурора з позовом до суду), відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України „Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Частиною 5 ст. 56 ЦПК України встановлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 визначено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

Розділом IX Декларації «Про державний суверенітет України» та ст. 17 Конституції України передбачено, що як незалежна і суверенна держава, Україна будує свої власні Збройні Сили, які є її гарантом незалежності і суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», вони є військовим формуванням, на яке покладаються дані функції.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України», п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року №406/2011 (далі - Положення), передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном, у тому числі закріплення військового майна за військовими частинами. Єдиним державним органом, в інтересах якого можуть бути заявлені позовні вимоги щодо витребування спірного нерухомого майна з власності іншої особи є Міністерство оборони України.

Згідно із п. 4 Положення про Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Концерну «Військторгсервіс», указаний концерн є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Згідно із п. 7.3 Статуту майно Концерну «Військторгсервіс» перебуває в державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання, а пунктом 7.5 передбачено, що відчуження основних фондів Концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном (Міністерство оборони України) і як правило на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України.

Наявність незаконно відчуженого державного майна, при умові, що захист цих інтересів не здійснює Міністерство оборони України, порушує економічні інтереси держави, що у відповідності до вищенаведених вимог чинного законодавства покладає на прокуратуру України представництво держави в суді.

При цьому, по даній справі заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та концерну «Військторгсервіс», проте вимоги сформовано виключно в інтересах Міністерства оборони України.

Колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України звертаючись до суду з даним позовом, діяв згідно із ст. 131-1 Конституції України, оскільки Міністерство оборони України як орган, уповноважений здійснювати функції у спірних відносинах, належним чином не здійснював захист інтересів держави.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є такими, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк