КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7536/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О.,Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Івашова Яна Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

УСТАНОВИВ:

у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович, державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області Івашова Яна Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

21 березня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про роз`яснення ухвали суду від 21 листопада 2018 року про забезпечення позову у даній цивільній справі,у якій остання просила суд роз`яснити резолютивну частину ухвали, а саме чи слід розуміти що накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 включає в себе лише заборону на продаж/дарування цієї квартири до вирішення справи по суті. І жодним чином вказаний арешт не стосується (не забороняє) можливості здійснювати заявником (відповідачем 3) інших правомочностей, як власника даної квартири, а саме таких прав, як - вільно користуватися та проживати у вказаній квартирі, мати вільний доступ до квартири, дозволяти або забороняти будь-яким іншим особам проживати в цій квартирі, проводити ремонті роботи в квартирі, тощо. .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким роз`яснити ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2018 року щодо накладеного арешту, а саме - чи слід розуміти резолютивну частину ухвали таким чином, що накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 включає в себе лише заборону на продаж/дарування цієї квартири до вирішення справи по суті. І жодним чином вказаний арешт не стосується (не забороняє) можливості здійснювати заявником (відповідачем 3) інших правомочностей, як власника даної квартири, а саме таких прав, як - вільно користуватися та проживати у вказаній квартирі, мати вільний доступ до квартири, дозволяти або забороняти будь-яким іншим особам проживати в цій квартирі, проводити ремонті роботи в квартирі, тощо.

Представником позивача - адвокатом Дем`янюком В.П. направлено відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що заяву про роз`яснення судового рішення ОСОБА_1 подано після виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопад 2018 року.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Дем`янюк В.П. підтримав доводи, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала суду від 21 листопада 2018 року, зокрема її резолютивна частина, є чіткою, зрозумілою, однозначною та не допускає подвійного тлумачення.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, виходячи з такого.

Звертаючись до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, ОСОБА_1 , як власник квартири, на яку в рамках забезпечення позову у даній справі судом накладено арешт, просила роз`яснити, чи включає в себе арешт нерухомого майна лише заборону його відчуження, та чи впливає він на здійснення власником інших правомочностей, таких як - вільно користуватися, проживати у вказаній квартирі, мати вільний доступ до квартири, дозволяти або забороняти іншим особам проживати в цій квартирі, проводити ремонтні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.. 1,2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 просила застосувати такий вид забезпечення, як накладення арешту на квартиру відповідача, обґрунтовуючи свою вимогу ризиком можливого відчуження спірного майна, що може в подальшому утруднити виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи предмет спору та вимоги чинного законодавства, дійшов висновку про задоволення заяви позивача ОСОБА_2 та наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки норми цивільного процесуального законодавства, якими врегульовується порядок забезпечення позову, не містять конкретного визначення такого поняття, як арешт майна, власник такого майна має обґрунтовані підстави для роз`яснення, в чому саме полягає обмеження його прав, як власника, в разі накладення арешту на майно за відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обтяження- це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Обтяження речових прав на нерухоме майно можна розуміти як тимчасові або постійні додаткові обов`язки власника враховувати певні обставини при вчинені правочинів з об`єктом нерухомого майна.

Обтяження прав можуть полягати не лише у додаткових обов`язках власника але і у обмеженнях його правомочностей з володіння, користування і розпорядження нерухомим майном або його частиною. У зв`язку з цим, власник майна не може у повному обсязі реалізовувати своє право власності на об`єкт нерухомості.

Відповідно до п. 4 ст. 4 вказаного Закону, державній реєстрації прав підлягають - заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до приписів частин 1-3 статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, за змістом статті 271 ЦПК України, роз`яснення рішення - це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих пунктів рішення, які підлягають виконанню та розуміння яких викликає труднощі.

Зі змісту зазначеної статті також убачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Аналізуючи вказані вище положення чинного законодавства в сукупності із предметом заявленого ОСОБА_2 позову, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання про задоволення заяви щодо забезпечення позову, суд першої інстанції, вважаючи обґрунтованими доводи заяви, мав би конкретизувати резолютивну частину своєї ухвали, зазначивши, що співмірним заходом для забезпечення заявленого позову є арешт спірного майна шляхом заборони його відчуження.

В такому випадку зберігається баланс прав обох сторін вказаного спору, оскільки позовні вимоги забезпечуються у відповідний спосіб, в той же час відповідач, як власник спірного майна, зберігає свої правомочності в частині користування, проживання у вказаній квартирі, вільного доступу до квартири, надання дозволу або заборони іншим особам проживати в цій квартирі, проводити ремонтні роботи, тощо.

Слід також зазначити, що приймаючи до розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 271 ЦПК України, відповідно до яких подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Матеріали справи містять постанову старшого державного виконавця Дарницького відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ткачової К.В., від 28.12.2018 року, з якої вбачається, що виконавче провадження за ухвалою Дарницього районного суду м. Києва від 21.11.2018 року закінчене у зв`язку з фактичним повним виконанням на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року- скасувати та направити справу для продовження розгляду питання по заяві про роз`яснення судового рішення до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.О. Журба

К.П. Приходько