Справа № 148/1909/18
Провадження №2/148/180/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

23 травня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганич С.В. при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (надалі ТОВ "ФК "ЄАПБ" ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.09.2014 між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (надалі ТОВ "ФК "ЦФР") та відповідачем укладено кредитний договір № 197603954.

Згідно умовами кредитного договору відповідач був зобов`язанпй повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`янання у строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором.

14.07.2017 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передало (відступило) ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем.

Таким чином, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача на суму 33657,80 грн., з яких:

- 12379,03 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

- 4236,98 грн. - заборгованість за відсотками;

- 10231,79 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом;

- 6810,00 грн. - заборгованість за пенею.

Відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ", однак останній так і не виконав свої зобов`язання.

В зв`язку з даними обставинами ТОВ "ФК "ЄАПБ", являючись новим кредитором у зобов`язанні змушено звернутись до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 197603954 від 04.09.2014 в розмірі 33657,80 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, згідно якого просить судове засідання провести у відсутність представника позивача, позов задовольнити. Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно якої представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, відзив залишити без задоволення та вказав, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" повідомляло відповідача про відступлення права вимоги простою кореспондецією. І навіть, якщо він його не отримав, то це не позбавляло його обов`язку погасити заборгованість первісному кредитору. З моменту отримання права вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ" штрафні санкції не нараховувались. Відповідач вказує, що направляв звернення до первісного кредитора, однак доказів отримання даних звернень первісним кредитором останній не надав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. Згідно відзиву на позовну заяву, останній просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що він являється військовослужбовцем, а тому відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на відміну штрафних санкцій, процентів, які були нараховані та сплачені по кредиту, починаючи з 18.03.2014. Йому стало відомо про відступлення права вимоги лише з моменту надходження позовної заяви. До цього часу він неодноразово повідомляв ТОВ "ФК "ЦФР" про те, що він є військовослужбовцем, який проходить службу в особливий період, однак ТОВ "ФК "ЦФР" відповіді на його звернення не недало та його повідомлення не розглянуло, що суперечить вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає часткововму задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 04.09.2014 між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 197603954, згідно умов якого відповідачу надавався кредит на суму 13620,00 грн., зі сплатою 14,99 % річних, терміном на 36 місяців, шляхом перерахування на рахунок відповідача суми кредиту.

Відповідно до копії даного договору (а.с.4) повернення відповідачем кредиту та внесення плати за ним має здійснюватись щомісячно за графіком платежів: разова плата за кредитом становить 200,00 грн., щомісячна плата - 2,69% від суми кредиту, що становить 366,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення.

ТОВ "ФК "ЦФР" свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а саме перерахувало відповідачу на його картрахунок кредитні кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується копією заяви від 04.09.2014 (а.с.5) та копією платіжного доручення №148100847 від 04.09.2014 (а.с.7).

Згідно копії додатку до кредитного договору від 04.09.2014 № 197603954 (а.с.8), між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем узгоджено графік платежів щодо повернення кредиту.

Відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до довідки ТОВ "ФК "ЦФР" від 14.07.2017 (а.с. 10), станом на 14.07.2017 становить 32540,34 грн.

14.07.2017 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір відступлення прав вимоги № 20170714, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЦФР" відступило за плату ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у раєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №20170714 від 14.07.2017, укладеним між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 15-17) та копією витягу з реєстру боржників № 20170714 від 14.07.2017 (а.с. 14).

21.07.2017 за Вих. №001832213 ТОВ "ФК "ЦФР" на адресу відповідача направило повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ", де останньому також було роз`яснено, що йому необхідно сплатити заборгованість в сумі 33657,8 грн. на рахунок ТОВ "ФК "ЄАПБ", що підтверджується копією даного повідомлення (а.с.12).

21.07.2017 за Вих. №001832213-1 ТОВ "ФК "ЄАПБ"на адресу відповідача направило повідомлення про зміну умов кредитного договору № 197603954 від 04.09.2014 та включення його персональних данних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу в сумі 33657,8 грн., що підтверджується копією даного повідомлення (а.с.13).

В зв`язку з невиконанням відповідачем його зобов`язань за кредитним договором №197603954 від 04.09.2014 ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулось до суду з даним позовом.

Відповідач же заперечив факт направлення та отримання ним повідомлення про відступлення прав вимоги до нового кредитора, а також не визнав позовні вимоги, надавши до суду копій його листів від 01.10.2014, від 01.05.2015, від 01.12.2015, від 01.07.2016, від 01.02.2017 та від 25.05.2018 (а.с.110, 111, 112, 113, 114, 115), направлених ним до ТОВ "ФК "ЦФР", де він повідомляв, що він є військовослужбовцем і просив звільнити його від сплати процентів, комісій, штрафів, а також страхових платежів та перерахувати сплачені ним відсотки по кредитному договору на основну частину боргу.

Відповідно до ст. ст. 526, 527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.

Згідно ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно ТОВ "ФК "ЦФР" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.

Як вбачається з наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 197603954 від 04.09.2014 складає 33657,80 грн., з яких: 12379,03 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 4236,98 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 10231,79 грн. - прострочена плата за управління кредитом; 6810 грн. - пеня.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, судом врахована правова позиція судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладена в постанові від 23.09.2015 року № 6-979 цс15, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Отже, відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, як на рахунок первісного кредитора ТОВ "ФК "ЦФР", який вказаний в кредитному договорі, так і на рахунок позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Однак, як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідач ні новому, ні попередньому кредитору заборгованість за кредитним договором не сплатив.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №197603954 від 04.09.2014, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за даним договором, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

В свою чергу, враховуючи заперечення відповідача щодо нарахування йому позивачем заборгованості за кредитним договором під час його знаходження на військовій службі в особливий період, суд виходить з наступного.

Відповідно до копії військового квитка серія НОМЕР_1 (а.с.119), ОСОБА_1 призваний на військову службу 15.07.2010 за контрактом.

Відповідно до копії посвідчення офіцера НОМЕР_2 від 25.05.2018 (а.с.118), ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та займає посаду начальника служби тилу військової частини НОМЕР_3 .

Згідно довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 (а.с.117), молодший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_3 .

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 26.12.2016 (а.с.116), ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», доповненого згідно з Законом №1275-VІІ від 20.05.2014, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

В листах Національного Банку України від 08.05.2014 №18-112/22289, від 28.07.2014 №18-112/40258 банкам України вказано на необхідність після вступу в силу названого вище Закону, тобто після 08.06.2014, переглянути умови виконання зобов`язань за кредитними договорами, укладеними з особами, які перебувають на військовій службі.

В Україні особливий період розпочався 18.03.2014 і триває по теперішній час. Особливий період наступив 18.03.2014 відповідно до рішення про часткову мобілізацію, оголошеного Указом Президента від 17.03.2014 №303/2014 затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, оскільки особливий період, згідно Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача та враховує, що оскільки відповідач є військовослужбовцем та в період з 18.03.2014 знаходився на військовій службі, тому на нього поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого останній має право на звільнення від сплати штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем відповідного перерахунку заборгованості відповідача відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» здійснено не було.

Відтак, нарахування позивачем відповідачу за період з 04.09.2014 по 04.07.2017 (дата закінчення розрахунку) пені та процентів за користування кредитом є неправомірним, а тому відповідна заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаний період задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 10231,79 грн., оскільки банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної плати за кредитом, не вказав, за які саме послуги, що надаються ОСОБА_1 , сплачується дана плата. При цьому ТОВ "ФК "ЦФР" нараховував, а відповідач частково сплатив за управління кредитом, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням ч.1 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодателю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою. Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічний правовий висновок сформований у постанові Верховного суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 .

В свою чергу, чинним законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як плата за управління кредитом, так як вона є лише платою за послуги банку.

Також судом враховано, що відповідачем було сплачено кошти в розмірі 3600,44 грн. за даним кредитним договором, які було зараховано, як сплачене тіло кредиту - 1240,97 грн. та сплачена плата за управління кредитом - 2359,47 грн.

Між тим, оскільки дані кошти було сплачено під час дії особливого періоду, тому вони підлягають зарахуванню до сновного боргу (тіла кредиту), а тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за договором №197603954 від 04.09.2014 з вирахуванням вищевказаної суми, а саме 8778,59 грн. (12379,03 - 3600,44 = 8778,59 грн.)

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме, з відповідача як позичальника, підлягає стягненню сума заборгованості за договором №197603954 від 04.09.2014 в розмірі 8778,59 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 648,05 грн. судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1762 х 8778,59 / 33657,80 = 459,56 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах від 23.09.2015 року у справі № 6-979 цс15 та від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, ст .ст. 15, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження якого: вул.Симона Петлюри, 30, м.Київ, 01032, п/р НОМЕР_6 в ПАТ "ТАС комбанк", МФО 339500, заборгованість за кредитним договором №197603954 від 04.09.2014 в розмірі 8778,59 грн. (вісім тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 59 копійок), а також 459,56 грн. (чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 56 копійок) судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: