02.10.2019 Справа № 756/5915/19
Номер справи 756/5915/19
Номер провадження 2/756/4150/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участю секретаря - Березинця О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування валютних цінностей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 через свого представника у квітні 2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати дійсним Договір дарування валютних цінностей у сумі 6 000,00 доларів США від 25.10.2001, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що у жовтні 2001 року донька позивача ОСОБА_2 (відповідач) за своїм добровільним бажанням подарувала своєму батьку позивачу грошові кошти у сумі 6 000,00 доларів США для того, щоб останній використав їх при покупці квартири в АДРЕСА_4 , в якій на теперішній час проживає. Задля юридичного закріплення дарування такої значної суми коштів позивачем було запропоновано відповідачу укласти договір дарування валютних цінностей. Між сторонами було узгоджено істотні умови даного договору, які мали бути закріплені в договорі дарування валютних цінностей.

25 жовтня 2001 року між сторонами було укладено договір дарування валютних цінностей на суму 6 000,00 доларів США. В цей же день відповідач передала, а позивач прийняв вказані грошові кошти. Укладений договір підлягав нотаріальному посвідченню.

Проте відповідач на той час категорично відмовилась нотаріально посвідчувати даний договір, посилаючись на те, що з позивачем перебувають в родинних стосунках та довіряють один одному, а нотаріальне посвідчення даного договору відповідач сприймає як натяк на можливу недовіру між батьком та дочкою. Через це сторони домовились, що складення та підписання договору в письмовій формі без його нотаріального посвідчення буде достатньо.

Таким чином, посилаючись на норми ст. 220, 719 ЦК України, укладений між сторонами договір дарування валютних цінностей на суму 6 000,00 доларів США позивач вважає необхідним визнати дійсним, оскільки відбулось повне його виконання.

За вищевказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково повідомила, що визнання Договору дарування валютних цінностей від 25.10.2001 дійсним необхідно її довірителю для вирішення в подальшому спору про поділ майна.

Відповідач у судовому засіданні позов визнавала та не заперечувала проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Позивач ОСОБА_3 , звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_2 , посилається на те, що 25.10.2001 його донька подарувала йому грошові кошти в сумі 6 000,00 доларів США, про що 25.10.2001 сторони уклали Договір дарування валютних цінностей, при цьому виконання договору дарування відбулось в день його складення, а саме позивач прийняв, а відповідач передала грошові кошти в сумі 6 000,00 доларів США. На підтвердження вищезазначеного позивачем надано суду копію Договору дарування валютних цінностей від 25.10.2001 (а.с.11).

Порядок укладення вищевказаного Договору дарування валютних цінностей від 25.10.2001 регулюється нормами ЦК УРСР в редакції станом на вказану дату, а відтак у суду відсутні підстави вирішувати правовідносини, що склалися між сторонами, виходячи з норм ЦК України, що вступили в дію з 01.01.2004.

Статтею 41 ЦК УРСР визначено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦК УРСР договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до п. 3 Указу Президента «Про грошову реформу в Україні» від 25.06.1996 українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Згідно відомостей з НБУ станом на 25.10.2001 офіційний курс гривні до долара США становить 5,30 грн.

З урахуванням вищенаведеного безумовним є те, що Договір дарування валютних цінностей у сумі 6 000,00 доларів США від 25.10.2001 підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України та законодавство, що діяло на час виникнення спірних відносин між сторонами, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування валютних цінностей, оскільки не вбачається, що права позивача будь-яким чином порушені відповідачем.

Також, зважаючи на факт визнання відповідачем позову, суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме стало перешкодою сторонам звернутися до нотаріуса для нотаріального посвідчення спірного договору для дотримання вимог чинного законодавства.

Як вбачається з пояснень представника позивача, між позивачем та третіми особами існує спір щодо поділу майна, у зв`язку з чим суд вважає, що звернення ОСОБА_3 до суду із вказаним позовом є лише способом встановлення преюдиційного факту, який буде використаний стороною при вирішенні спору.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд звертає увагу на твердження сторони позивача, що спірний договір укладено 25 жовтня 2001 року, на що надано копію вказаного договору (а.с.11).

Дослідивши зміст вказаного документу, судом встановлено, що в заключному розділі адреса дарувальника ОСОБА_2 вказана: АДРЕСА_5 , а адреса обдаровуваного ОСОБА_3 зазначена: АДРЕСА_3 . У той же час з паспортів сторін вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 лише з 25 березня 2008 року, а ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 лише з 16 березня 2004 року. Станом на 25 жовтня 2001 року сторони були зареєстрованими за іншими адресами.

Вищенаведене свідчить про недобросовісну поведінку сторін процесу та спробу ввести суд в оману щодо укладення Договору дарування валютних цінностей у сумі 6 000,00 доларів США від 25.10.2001.

На підставі ст. 41, 47, 244 ЦК УРСР; ст. 12, 13, 43, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2019 року.

Суддя: Н.О. Яценко