ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/745/18
Провадження № 22-ц/4820/509/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2018 року,

встановив:

У червні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 3 березня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити йому проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_4 не виконав обов'язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12 429 грн 51 коп., яка складається з 2 036 грн 35 коп. неповернутого кредиту, 6 328 грн 09 коп. процентів, 2 997 грн комісії та пені, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 568 грн 07 коп. - штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 12 429 грн 51 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» 11 361 грн 44 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 2 036 грн 35 коп. тіла кредиту, 6 328 грн 09 коп. процентів за користування кредитом, 2 997 грн пені, а також 1 610 грн 64 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла вказана заборгованість, разом із тим, штраф не підлягає стягненню з відповідача, оскільки це призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності особи за одне й те саме правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначив, що він не укладав з позивачем кредитного договору та не отримував у банку кредитних коштів, а розрахунок заборгованості є неправильним і позовна давність за вимогами АТ КБ «Приватбанк» сплила.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в частині відмови в позові АТ КБ «Приватбанк» про стягнення штрафу, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині воно не переглядається.

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (статті 251, 252, 530, 631 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру стягуваних процентів і пені підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 3 березня 2007 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_4 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% річних, які мали нараховуватися на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. При цьому банк видав ОСОБА_4 платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_2 (строк дії картки до березня 2013 року) для обслуговування карткового рахунку та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих відповідачем Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом правління банку від 23 серпня 2006 року № С-169 (далі - Умови і Правила).

Укладаючи кредитний договір, сторони визначили право АТ КБ «Приватбанк» змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунку.

АТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_4 початковий кредитний ліміт у розмірі 2 500 грн. У подальшому цей ліміт змінювався: з 19 листопада 2009 року - 2 150 грн, з 29 грудня 2009 року - 2 020 грн.

ОСОБА_4 зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним. Кредит мав бути повністю погашений відповідачем не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. У разі невиконання боржником боргових зобов'язань за кредитним договором банк вправі вимагати дострокового виконання цих зобов'язань.

За кожним випадком прострочення платежу ОСОБА_4 повинний був сплачувати банку пеню у розмірі 1% заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, а у разі порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 120 днів, останній зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Всього ОСОБА_4 одержав у позивача 2 036 грн 35 коп. кредитних коштів, останній платіж (3 грн) внесено ним 20 січня 2015 року. З того часу відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором.

Станом на 30 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становила 8 364 грн 44 коп., яка складається з 2 036 грн 35 коп. неповернутого кредиту та 6 328 грн 09 коп. процентів.

Крім того, банк нарахував відповідачеві 2 997 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 568 грн 07 коп. штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Посилання ОСОБА_4 на те, що сторони не укладали кредитного договору, а він не одержував у позивача кредитних коштів, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать дослідженим доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 3 березня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 9).

Подавши позивачеві цю заяву, ОСОБА_4 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах - Умовах і Правилах (а.с. 10-15), Тарифах (а.с. 135). Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Вступаючи у правовідносини, сторони визначили, що заява клієнта, Умови і Правила, Тарифи та Пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Отже АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, тому у суду відсутні підстави вважати цей договір неукладеним або нікчемним.

Твердження ОСОБА_4 про фальшування заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 3 березня 2007 року (а.с. 9) є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця норма визначає презумпцію правомірності правочину, якщо не доведено його недійсність.

ОСОБА_4 не надав суду доказів про те, що він не підписував заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та не заявив вимог про визнання цього правочину недійсним. До того ж, ОСОБА_4 виконував умови кредитного договору після його укладення сторонами.

Виписки по рахунку (а.с. 49-54, 62-67) достовірно вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім'я ОСОБА_4 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також позивач видав ОСОБА_4 платіжну картку для проведення розрахунків. Ці докази свідчать про одержання відповідачем кредитних коштів.

Доводи ОСОБА_4 про те, що в позові банку слід відмовити через сплив позовної давності є безпідставними.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов'язання.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платіжні погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Із заяви ОСОБА_4 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 3 березня 2007 року (а.с. 9) і п. 5.4 роз. ІІ Умов і Правил слідує, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної карти. Згідно Тарифів порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості (а.с. 135).

В силу п. 3.1 роз. ІІ Умов і Правил строк дії карти вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_4 мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав ОСОБА_4 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту (строк дії кредитного ліміту).

Отже перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів, починається після закінчення строку дії платіжної карти.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_2, строк дії якої завершився у березні 2013 року.

Таким чином, кінцевим строком повернення ОСОБА_4 кредиту у повному обсязі було 31 березня 2013 року.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з цим позовом 25 травня 2018 року (а.с. 33), тобто після спливу загальної позовної давності. У зв'язку з цим, позовна давність сплила і за додатковим (акцесорним) зобов'язанням відповідача зі сплати пені (ст. 266 ЦК України).

Разом із тим, матеріали справи не містять заяви ОСОБА_4 про застосування позовної давності, внаслідок чого підстави для відмови в позові банку відсутні.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами, а в разі прострочення боржника - на неустойку.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Умови кредитного договору (а.с. 9-15) та виписки про рух коштів на рахунку (а.с. 49-54, 62-67) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконав належним чином узяте на себе грошове зобов'язання за договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

АТ КБ «Приватбанк» обчислило цю заборгованість станом на 30 квітня 2018 року в розмірі 11 361 грн 44 коп. (неповернутий кредит - 2 036 грн 35 коп., проценти за користування кредитними коштами - 6 328 грн 09 коп., пеня - 2 997 грн).

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 5-8) вбачається, що після закінчення у березні 2013 року строку кредитування він продовжив нараховувати ОСОБА_4 проценти та пеню.

Вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції, який стягнув з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» усю заборгованість за кредитним договором, а тому рішення у справі не може залишатися в силі.

З матеріалів справи вбачається, що на час закінчення строку кредитування за договором (31 березня 2013 року) розмір заборгованості склав 5 763 грн 12 коп., з яких: 2 036 грн 35 коп. - неповернутий кредит, 2 556 грн 77 коп. - проценти, 1 170 грн пеня. Враховуючи сплату 20 січня 2015 року ОСОБА_4 3 грн, які були віднесені банком на погашення пені, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 5 760 грн 12 коп. заборгованості.

ОСОБА_4 не спростував цю заборгованість належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 12 429 грн 51 коп. і задоволено на суму 5 760 грн 12 коп., тобто на 46,34% (5760,12х100:12429,51), а тому з відповідача на користь банку слід присудити судовий збір за пред'явлення позову у розмірі 816 грн 51 коп. (1762х46,34%). У свою чергу, позивач має відшкодувати ОСОБА_4 1 296 грн 41 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги (2415,97х(100-46,34)%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2018 року в частині розміру процентів, пені та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) 5 760 гривень 12 копійок заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 2 036 гривень 35 копійок неповернутого кредиту, 2 556 гривень 77 копійок процентів, 1 167 гривень пені, - та 816 гривень 51 копійку судового збору, а всього - 6 576 гривень 63 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) на користь ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) 1 296 гривень 41 копійку судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горгулько Н.А.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27