Провадження № 2/127/3747/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ВМНО Скутельник Інни Анатоліївни, ОСОБА_4 про визнання незаконним посвідчення договору дарування суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до приватного нотаріуса ВМНО Скутельник Інни Анатоліївни, ОСОБА_4 про визнання незаконним посвідчення договору дарування з вимогами визнати договір дарування від 03.10.2017р нікчемним.

Позовні вимоги аргументовані тим, що 03.10.2017 р. дочка позивача ОСОБА_5 уклала договір дарування 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована і проживала зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_6 .

Позивач вважає даний договір нікчемним, оскільки даний договір був укладений без позивача, як співвласника квартири, квартиру вважає неподільною, вказує, що оскільки внучка знята з реєстрації в даному житлі порушені права дитини, зняття з реєстрації відбулось без згоди батька дитини.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в заяві від 15.01.2019р. уточнив позовні вимоги та просив суд визначити незаконним посвідчення договору дарування 1/2 частки АДРЕСА_2 . Повернути позивачу 1/2 кв АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача приватного нотаріуса ВМНО Скутельник Інни Анатоліївни, в судовому засіданні проти визнання позову заперечував в повному обсязі з підстав необгрунтованості позову. Вважає, що договір посвідчено відповідно до вимог закону.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялись належним чином повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

03.10.2017р. ОСОБА_5 уклала договір дарування 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , за яким подарувала ОСОБА_4 1/2 частки квартири належній їй на підставі договору міни від 03.09.2003р. посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Лавреновим І.А. При укладенні даного договору п. 3 договору встановлено, що в користуванні малолітніх чи неповнолітніх дітей квартира не перебуває, та не суперечить правам дітей. ( а.с. 25-27, 3, )

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна від 20.08.2018р. власниками кв. АДРЕСА_3 , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , по 1/2 частки є позивач та ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зняті з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 03.10.2017р., що підтверджено копією особового рахунку НОМЕР_1 ( а.с. 4), що спростовує доводи позивача, що при укладенні оспорюваного договору порушено права дитини, крім того, суд звертає увагу, що захист прав дитини відповідно до ст 59 ЦПК України покладено на батьків дитини, а не на бабусю, як пояснив сам позивач батьки дитини не позбавлені батьківських прав, а відтак позивач не наділена повноваження на представництво дитини ОСОБА_9 .

ст. 17 ч. З Закону України Про охорону дитинства встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

ст. 18. Закону України Про охорону дитинства встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 27 ч.1 ЦК України, правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права і обов`язки є нікчемним

Враховуючи те, що на момент укладення оспорюваного договору дарування дитина ОСОБА_10 та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 права дитини жодним чином не порушені, а відтак відсутні підстави для отримання згоди батька дитини на відчуження квартири., та зняття з реєстрації.

Суд враховує, що ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України, що спростовує доводи позивача,що дарування квартири сторонній особі є порушенням

Стосовно доводів позивача, що при укладенні оспорюваного договору порушено ст. 364 ЦК України та виділено майно що є у спільній частковій власності, а тому порушено права позивача, суд вважає дані доводи надуманими та необгрунтваними з наступних підстав.

ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України. ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6, статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в даному випадку укладено договір дарування частки квартири, жодний виділ майна про який стверджує позивач не відбувався, ОСОБА_5 розпорядилась своїм майном шляхом укладення договору дарування , відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

П.4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначається Судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

ч.1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ч. 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ч. 1 ст. 229 ЦК України, встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Щодо вимоги позивача визначити незаконним посвідчення договору дарування 1/2 частки АДРЕСА_2 . Повернути позивачу 1/2 кв АДРЕСА_2 , суд вважає дані вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу незаконності посвідчення оспрюваного договору, та в чому саме виражається незаконність дій нотаріуса.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, непідтверджені матеріалами справи, а тому суд вважає в задоволені позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ВМНО Скутельник Інни Анатоліївни, ОСОБА_4 про визнання незаконним посвідчення договору дарування відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 15, 203, 215, 229, 236, 257, 261, 258, 361, 378, 512, 516, ЦК України, постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст. 17 , 18, Закону України Про охорону дитинства ст.ст. 10, 12, 13, 260, 263, 265, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ВМНО Скутельник Інни Анатоліївни, ОСОБА_4 про визнання незаконним посвідчення договору дарування відмовити .

Судовий збір залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2019р.

Суддя :