Справа № 362/776/19
Провадження № 2/362/1431/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Люкшиній Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кохана О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії та просив визнати протиправним та скасувати рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 грудня 2018 року № 92, в частині відмови у зміні дати зарахування його на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 07 жовтня 1993 року, та вважати датою зарахування ОСОБА_2 з членами його сім`ї на картерний облік 07 жовтня 1993 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване ним рішення є протиправним, оскільки воно прийнято на підставі Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 р. № 20, який втратив чинність ще 06.10.2006 р. Зазначив, що у відповідності до діючої на момент прийняття оскаржуваного рішення Наказу Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 р., датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 07.10.1993 р.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що оскільки позивач у 1998 р. змінив постійне місце проходження служби, він автоматично втратив право на перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби та повинен був ставати на облік повторно, але вже відповідно до діючого на той момент законодавства (згідно із Наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 р. № 20, правильною датою зарахування позивача на квартирний облік є 03.03.1995 р.). Просив суд у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Житловим кодексом УРСР, постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 р. № 1081 та Наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтями 34 та 37 Житлового кодексу УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Ст. 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Відповідно до пункту 3.1 Наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 р. № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.
Згідно із п. 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 Наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 р. № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 1990 р. по 2010 р. проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується Витягом з послужного списку від 15 жовтня 2010 року (а.с.10).
Відповідно до Довідки квартирно-експлуатаційного управління північного оперативного командування від 29 березня 2001 року №38/0/567, ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_2 з 07 жовтня 1993 року (а.с.11).
Після переведення на нове місце служби у військову частину НОМЕР_1 в місто Васильків, позивач на підставі рапорту від 22 лютого 1999 року був зарахований на квартирний облік в загальну чергу, що стверджується витягом з протоколу від 24 лютого 1999 року № 2 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 (а.с. 12, 13).
Згідно Витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 листопада 2002 року № 30 датою прийняття позивача на квартирний облік визначено 03 березня 1995 року на підставі вимог Наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року (а.с. 14).
З довідки Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.12.2018 р. від 3149 ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату з 28 жовтня 2010 р. (а.с. 17).
Станом на сьогоднішній день позивач звільнений наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 27 серпня 2010 № 449 у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» пунктом «б» частини шостої з правом носіння військової форми одягу (а.с. 16).
Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, оскаржуване рішення прийняте на підставі п. 2 наказу Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995 р., яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом (тобто з 03.03.1995 р.).
Проте, судом встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення вказаний наказ втратив чинність, що спростовує доводи відповідача про законність прийнятого рішення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 грудня 2018 року № 92.
Проте, суд не враховує вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати останнього на квартирний облік датою 07.10.1993 рік, оскільки дата зарахування ОСОБА_2 на квартирний облік визначена Витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 листопада 2002 року за №30, на разі як позивачем не ставиться вимога щодо даного Витягу, який залишається в законній силі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 31 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України від 23.12.1992 р. № 220, п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України від 03.02.1995 р. № 20, затвердженого наказом Міністерством оборони України, п.п.26, 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, п.3.7. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом МО України від 06.10.2006 р. № 577, п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 р. № 737, п.2.1. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 р. № 448, п, Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.

Скасувати протокольне рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 92 від 27 грудня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 31 травня 2019 року.