Ухвала

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 756/2885/16-ц

провадження № 61-10013ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на його балансі. Квартира АДРЕСА_2 зазначеного будинку, площею 109,8 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1

29 січня 2016 року комісією було встановлено, що на покрівлі 24 поверху ведеться будівництво, яке не передбачено проектом забудови вказаного будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 отримала припис з вимогою надати дозвільно-проектну документацію на проведення будівельних робіт або демонтувати самовільно надбудовані стіни на покрівлі і привести квартиру в попередній стан.

03 лютого 2016 року проведено повторне комісійне обстеження покрівлі житлового будинку АДРЕСА_1 та виявлено, що роботи по будівництву призупинені, але стіни, які надбудовані на покрівлі, не демонтовано. Грунт на покрівлі вивезено, а також демонтовано двері на сходових клітинах між 23 та 24 поверхами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 станом на 25 лютого 2016 року не виконала умови припису, проектно-дозвільних документів на здійснення надбудови на покрівлі житлового будинку не надала, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» просило суд зобов`язати її привести в попередній стан покрівлю в житловому будинку АДРЕСА_1 , а саме: демонтувати за власний рахунок самовільно надбудовані стіни.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 привести у попередній стан покрівлю в житловому будинку АДРЕСА_1 , а саме: демонтувати за власний рахунок самовільно надбудовані стіни на покрівлі цього житлового будинку.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 порушено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правила користування приміщеннями житлових будинків та Правила благоустрою міста Києва.

У травні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі єзобов`язання вчинити певні дії, а саме: привести в попередній стан покрівлю в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу за власний рахунок самовільно надбудованих стін.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому увідкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов`язання вчинити певні дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов