ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» травня 2019 року

м. Харків

справа № 640/16554/15-ц

провадження № 22ц/818/2506/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Стрюкової І.О., представник позивача Зінчук Я.В.,

відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача Гужва А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року в складі судді Бородіної Н.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № 6/4/2013/980-Р/1 від 29 серпня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 490 460,77 грн. строком користування до 28 серпня 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,5% на рік протягом пільгового періоду, після закінчення якого відсоткова ставка складає 10,00 % річних.

Вказав, що згідно умов договору повернення кредиту та сплата передбачених договором платежів повинні здійснюватися шляхом внесення готівки через касу банку або здійснення безготівкового перерахування щомісячними платежами згідно графіку. У разі прострочення виконання зобов`язання умовами договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Зазначив, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 08 вересня 2015 року має заборгованість перед банком в розмірі 4 124 785,88 грн., що складається з заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої 3 462 543,48 грн.; заборгованості за відсотками, в тому числі простроченої 524 006,13 грн.; пені за прострочення сплати кредиту 228 236,27 грн.

ОСОБА_2 теперішнього часу зобов`язання позичальника не виконані, заборгованість за кредитним договором не погашено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором №6/4/2013/980-Р/1 від 29 серпня 2013 року у розмірі 4 124 785,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена 3 462 543,48 грн.; заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена 524 006,13 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 228 236,27 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року, у якому ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року виправлено описку, позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Стрюкової І.О. задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 3 462 543,48 грн.; за відсотками у розмірі 524 006,13 грн.; пеню у розмірі 228 236,27 грн., а також судовий збір в сумі 63 221,79 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що кредитний договір від 29 серпня 2013 року укладено для погашення заборгованості за банківськими картковими рахунками, які були оформлені, крім нього, на інших осіб, отже борг, який стягує банк, лише частково належить відповідачу, оскільки він не приймав на себе зобов`язання з переведення боргів власників карток; що вимога щодо погашення боргів за вказаними картковими рахунками повинна бути звернена не до нього, а до осіб, на ім`я яких було відкрито вказані карткові рахунки; що кредитний договір є не укладеним, оскільки грошові кошти фактично не були надані позичальнику, а умова договору щодо моменту надання кредиту, яким вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника, суперечить положенням чинного законодавства; що утворення заборгованості на банківському рахунку не може означати надання грошей, а лише засвідчує, що на нього автоматично оформлено заборгованість за кредитом; що перерахування коштів з рахунку відповідача на погашення заборгованості за кредитними картками відбулось на підставі кредитного договору та протоколу КК ЦО №77.3 від 12 липня 2013 року, який не був наданий ані відповідачу, ані до суду; що надання кредиту передбачає можливість розпорядитись грошовими коштами, однак, вони не були перераховані на рахунок позичальника, а лише утворена заборгованість, отже, момент отримання коштів не настав, правовідносини позики між сторонами не виникли; що судом не застосовано норми ЦК України щодо особистого виконання обов`язку боржником у разі невиконання його іншою особою.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідач має перед банком заборгованість за кредитним договором, яка обґрунтована належним чином, та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інші.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2013/980-Р/1, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 3 490 460,77 грн. строком користування до 28 серпня 2023 року включно, а позичальник зобов`язався використати кошти за цільовим призначенням та своєчасно повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк та в порядку, передбаченому цим договором (а. с. 11-15, том 1).

Пунктом 2.2. кредитного договору передбачено цільове використання кредиту, а саме, що кредит надається банком з метою погашення позичальником заборгованості за кредитними картками: кредитні рахунки №№77507371, 77903477, 77914918, 77519999, 77360353, 77520080, 77362141, 77362164, 77837832, а саме заборгованості по сплаті залишку кредиту (основна заборгованість) та нарахованих і несплачених процентів за користування ними. Розмір боргових зобов`язань, погашення яких здійснюється за рахунок кредиту, наданого позичальнику згідно договору, визначається виходячи з розміру фактичного їх залишку на дату укладання цього договору. Для розрахунку розміру кредиту у гривнях за цим договором боргові зобов`язання підлягають конвертації у гривню за курсом НБУ, який на день підписання договору складає 7,993 грн.

Згідно пунктів 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору протягом пільгового періоду, який складає 12 місяців, за умови належного виконання позичальником умов договору для розрахунку процентів за користування кредитом встановлюється пільгова фіксована процентна ставка у розмірі 7,5% річних. Після закінчення дії пільгового періоду, а також в інших випадках, передбачених договором, для розрахунку процентів за користування кредитом встановлюється стандартна фіксована процентна ставка у розмірі 10% річних.

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом самостійного спрямування банком кредитних коштів на відповідні рахунку обліку заборгованості за наступними кредитними картками: кредитні рахунки №№77507371, 77903477, 77914918, 77519999, 77360353, 77520080, 77362141, 77362164, 77837832. Позичальник уповноважує та доручає банку здійснити від його імені виключно всі необхідні операції для погашення заборгованості за вищевказаними кредитними картами у валюті боргових зобов`язань за рахунок кредиту, що надається за цим договором. Сторони домовились, що зазначений механізм надання позичальнику кредиту за цим договором є погодженим сторонами механізмом, внаслідок застосування якого позичальник стає зобов`язаною особою перед банком за цим договором.

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра».

Згідно пунктів 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником у валюті кредиту шляхом внесення готівки через касу банку або перерахування коштів на транзитний рахунок № НОМЕР_2 шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі, строки та періодичністю, визначені графіком платежів, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 5.2.3 кредитного договору банк має право відмовитись від подальшого кредитування та вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором у разі: затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування згідно встановленого графіку платежів щонайменше на більш ніж три календарних місяці; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 відсотків; несплати позичальником чергового платежу згідно графіку платежів, у разі якщо його розмір перевищує 5 відсотків суми наданого кредиту.

Пунктом 8.2. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, банк має право вимагати від позичальника сплаті пені за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

З наданих банком звітів за операціями по рахунках кредитних карток вбачається, що кредитні рахунки, з метою погашення заборгованості за якими ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 29 серпня 2013 року, належали йому та іншим особам. Так, рахунок № НОМЕР_3 належав ОСОБА_1 , №77903477 ОСОБА_3 , № НОМЕР_4 ОСОБА_4 , № НОМЕР_5 ОСОБА_5 , № НОМЕР_6 ОСОБА_6 , № НОМЕР_7 ОСОБА_7 , № НОМЕР_8 ОСОБА_8 , № НОМЕР_9 ОСОБА_9 , № НОМЕР_10 ОСОБА_10

29 серпня 2013 року за кожним з цих рахунків відбулось безготівкове погашення заборгованості та погашення відсотків. Рахунки закриті, заборгованість за ними відсутня (а. с. 131-195, том 1), тобто, грошові кошти використані за цільовим призначенням.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2013 року по 11 жовтня 2018 року вбачається, що 28 серпня 2013 року з його рахунку № НОМЕР_1 перераховано кошти у розмірі 3 490 460,77 грн. згідно кредитного договору від 29 серпня 2013 року та протоколу КК ЦО №77.3 від 12 липня 2013 року для погашення заборгованості за кредитними картками (а. с. 129-130, том 1).

Із цієї виписки вбачається, що певний час ОСОБА_1 здійснювались платежі на погашення заборгованості за кредитом, а саме 26 вересня 2013 року у розмірі 24 000,00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 21 818,46 грн., відсотків 2 181,54 грн.; 31 жовтня 2013 року 24 000,00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 2 207,35 грн., відсотків 21 792,65 грн.; 29 листопада 2013 року 24 000,00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 1 556,06 грн., відсотків 22 401,19 грн., пені 42,75 грн.; 17 січня 2014 року 24 180,39 грн., з яких на погашення тіла кредиту 2 335,42 грн., відсотків 21 664,58 грн., пені 180,39 грн.; 28 лютого 2014 року 15 000,00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 0 грн., відсотків 15 000,00 грн.; 15 травня 2014 року 10 000,00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 0 грн., відсотків 7 909,16 грн., пені 2 090,84 грн.; 26 червня 2014 року 10 000, 00 грн., з яких на погашення тіла кредиту 0 грн., відсотків 10 000,00 грн.

Як вбачається з наданого банком розрахунку ОСОБА_1 станом на 08 вересня 2015 року має заборгованість перед банком в розмірі 4 214 785,88 грн., що складається з заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої 3 462 543,48 грн.; заборгованості за відсотками, в тому числі простроченої 524 006,13 грн.; пені за прострочення сплати кредиту 228 236,27 грн. (а. с. 18, том 1).

У розрахунку заборгованості банком враховані здійснені ОСОБА_1 платежі на погашення заборгованості від 26 вересня 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 29 листопада 2013 року, 17 січня 2014 року, 28 лютого 2014 року, 15 травня 2014 року та 26 червня 2014 року, вчинення яких підтверджується випискою по рахунку.

Доказів вчинення інших платежів на погашення заборгованості за кредитним договором до суду не надано. Отже, у зв`язку з невиконанням обов`язків за кредитним договором у ОСОБА_1 перед банком утворилась заборгованість, яка обґрунтована належним чином.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2013 року є законним та обґрунтованим, зроблений у відповідності до обставин справи та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що кредитний договір від 29 серпня 2013 року укладено для погашення заборгованості за банківськими картковими рахунками, які були оформлені, крім нього, на інших осіб, отже борг, який стягує банк, лише частково належить йому, оскільки він не приймав на себе зобов`язання з переведення боргів власників карток, є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору передбачено цільове призначення кредиту спрямування коштів на погашення заборгованості за картковими рахунками.

Відповідно до частини першої статті 627, частини першої статті 628, статті 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір від 29 серпня 2013 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, зокрема і щодо цільового використання коштів.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач на момент укладення договору заявляв додаткові вимоги щодо його умов. В момент підписання договору позичальник був ознайомлений з усіма його умовами та міг обирати або не погоджуватись на певні умови.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вимога погашення боргів за вказаними картковими рахунками повинна бути звернена не до нього, а до осіб, на ім`я яких було відкрито вказані карткові рахунки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, позичальником за яким є саме ОСОБА_1

Спрямування кредитних коштів, отриманих за цим договором, на погашення заборгованості за картковими рахунками інших осіб не робить їх учасниками спірних правовідносин та не покладає на них обов`язки за кредитним договором, оскільки відповідне цільове використання кредиту передбачено умовами договору.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що кредитний договір є не укладеним, оскільки грошові кошти фактично не були надані позичальнику, а умова договору щодо моменту надання кредиту, яким вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника, суперечить положенням чинного законодавства; що утворення заборгованості на банківському рахунку не може означати надання грошей, а лише засвідчує, що на відповідача автоматично було оформлено заборгованість за кредитом; що надання кредиту передбачає можливість розпоряджатись грошовими коштами, однак вони не були перераховані на рахунок позичальника, а лише утворена заборгованість, тож момент отримання коштів не настав, правовідносини позики між сторонами не виникли, є неспроможними, оскільки умовами кредитного договору прямо передбачено порядок надання коштів, згідно якого надання кредиту проводиться шляхом самостійного спрямування банком кредитних коштів на відповідні рахунку обліку заборгованості за кредитними картками.

Сторони домовились, що зазначений механізм надання позичальнику кредиту за цим договором є погодженим сторонами механізмом, внаслідок застосування якого позичальник стає зобов`язаною особою перед банком за цим договором.

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника № НОМЕР_1 , відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра».

Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідач, підписавши вказаний договір, погодився з його умовами та отримав у кредит обумовлену у договорі суму коштів саме таким способом, як це визначено договором, а саме шляхом утворення заборгованості на його рахунку та переведення банком коштів на інші карткові рахунки з метою погашення існуючої заборгованості за ними.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до банку про визнання кредитного договору від 29 серпня 2013 року недійсним, проте його позовна заява у справі №643/18665/15-ц залишена без розгляду ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року за заявою позивача.

Отже, кредитний договір між банком та ОСОБА_1 в цілому або окремі його умови щодо порядку та мети надання кредиту у встановленому законом порядку недійсними не визнано, тож відповідно до презумпції правомірності правочину він є чинним та має виконуватися.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позичальник частково виконував умови кредитного договору, здійснюючи платежі на погашення заборгованості за кредитом, тобто фактично повертав отримані за кредитним договором кошти, отже його посилання щодо неукладеності договору та ненадання кредитних коштів є безпідставними.

Твердження ОСОБА_1 . щодо того, що перерахування коштів з його рахунку на погашення заборгованості за кредитними картками відбулось на підставі кредитного договору та протоколу КК ЦО №77.3 від 12 липня 2013 року, який не був наданий ані йому, ані до суду, судова колегія до уваги не приймає, оскільки як вбачається з виписки по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та належним доказом у справі, кредитні кошти надано йому у порядку, передбаченому кредитним договором. Відсутність у матеріалах справи протоколу КК ЦО №77.3 від 12 липня 2013 року за умови наявності належних та достатніх доказів надання кредиту та часткового погашення заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову банку.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом не застосовано норми ЦК України щодо особистого виконання обов`язку боржником у разі невиконання його іншою особою, є безпідставними, оскільки боржником за укладеним кредитним договором є саме він, та укладення цього договору з метою погашення заборгованості за кредитами інших осіб не покладає на них обов`язки щодо виконання зобов`язань за цим кредитним договором.

За таких умов, враховуючи, що відповідач підписав кредитний договір, тобто погодився з викладеними у ньому умовами, частково виконував свої обов`язки за цим договором, наявність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань, яка підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.