ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 640/12057/16-ц

Провадження № 22-ц/818/395/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_13

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_3, третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення батьківства, внесення зміни в актові записи про народження дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_13 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2018 року ухвалене суддею Губською Я.В., -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач звернувся з позовом в якому просив суд визнати його батьком ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженок м. Харкова та внести зміни до актового запису №2596 від 16.07.2011 року про народження ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши в графі по-батькові ОСОБА_13, в графі відомості про батька ОСОБА_13 громадянин Сирійської Арабської Республіки, виключивши відомості про громадянина ОСОБА_8 громадянина України як про батька дитини та актовий запис №953 від 18.11.2014 року про народження ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, вказавши в графі по-батькові ОСОБА_13, в графі відомості про батька ОСОБА_13 громадянин Сирійської Арабської Республіки, виключивши відомості про громадянина ОСОБА_8 громадянина України як про батька дитини з вказаного актового запису.

Позов мотивований тим, що у період з 2009 року по 2015 рік включно проживав з відповідачкою у цивільному шлюбі у неї за адресою: АДРЕСА_1. Під час спільного проживання в них народилися дві доньки: ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

Зазначав, що відповідач, скориставшись недостатньою його обізнаністю щодо законодавства України про порядок реєстрації дітей в Україні, оскільки є громадянином Сирійської Арабської Республіки, зареєструвала дітей в порядку ч.1 ст.135 СК України, тобто запис про батька дітей в Книзі реєстрації народжень було здійснено за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дітей було записано з її слів ОСОБА_8, громадянин України.

Обґрунтовуючи позов вказував, що у 2015 році через сварки з матір'ю відповідачки, був змушений піти від своєї цивільної дружини, проте все одно старається піклуватися про дітей, передає грошові кошти на їх утримання, однак йому перешкоджають з ними бачитися та звернувшись за правовою допомогою з'ясував, що не має права бачитися зі своїми дітьми та займатися їх вихованням, оскільки, згідно відомостей зазначених в свідоцтвах про народження, їх батьком є інша особа. Зазначав, що неодноразово звертався до відповідачки з прохання внести відповідні зміни до Книги реєстрації народжень, про що йому було відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача належними та допустимими доказами не доведені. Призначені судом експертизи не були проведені, доказів ухилення відповідачкою від проведення експертизи матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_13 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним встановленням обставин справи, які мають значення для справи, неправильним їх дослідженням.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд не надав належної оцінки висновку Київського відділу ГУНП та доказам щодо перерахування відповідачу коштів на утримання дітей. Вважає, що матеріали справи містять докази, що він є батьком дітей відповідача.

Зазначає, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення не встановив фактичних обставин справи, не визначився з характером спірних правовідносин і які саме норми підлягали застосуванню під час ухвалення рішення. Факт походження дітей від позивача підтвердили допитанні в суді першої інстанції свідки.

До суду апеляційної інстанції відповідач не з'явилась, справа неодноразово призначалась до розгляду, судові повістки за місцем реєстрації відповідач не отримує.

Судом вживались можливі заходи щодо вручення судових повісток відповідачу за допомогою дільничного поліцейського, але відповідач відмовилась від отримання на 7 лютого 2019 року та на 28 лютого 2019 року (т.2 а.с. 38-39,53-54). При спробі повідомити відповідача засобами мобільного зв'язку, відповідач повідомила про небажання з'являтись до суду (т.1 а.с. 263). Аналогічні пояснення вона надавала працівникам поліції під час розгляду справи в суді першої інстанції (том 1 а.с.169).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов'язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов'язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків з метою зловживання ними.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Враховуючи, що такі проблеми можуть ущемити право кожного на судовий розгляд в розумні терміни, відповідно до статті 6 Конвенції зогляду на те, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з лютого 2018 року, а в суді першої інстанції з серпня 2016 року, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка на 07.02.2019 та 28.02.2019 повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення їй судових повісток від отримання яких вона відмовилась і шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду, але не скористалась своїм правом бути присутньої в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження народилися у м. Харків, матір'ю яких зазначено ОСОБА_3 та батьком дітей записаний ОСОБА_8 (а. с. 6,7).

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 та 26.07.2017 у справі було призначено судову молекулярно - генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково - дослідницького експертно-криміналістичного центру (т.1 а.с.62,104-105).

03.02.2017 року та 18.09.2017 року на адресу районного суду від експертної установи надійшли повідомлення про те, що відповідач з дітьми до експертної установи для відбору порівняльних зразків не з'явились у зв'язку з чим стало неможливим проведення експертизи (т. 1а.с.74, 117-118).

Судом апеляційної інстанції також було призначено судову молекулярно - генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково - дослідницького експертно-криміналістичного центру (т.1 а.с.251-254).

26 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду від експертної установи надійшло повідомлення про те, що відповідач з дітьми до експертної установи не з'явились, станом на 05.11.2018 зразки біологічного матеріалу не надходили у зв'язку з чим стало неможливим проведення експертизи (т. 2 а.с.5-6).

Згідно зіст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

У пункті 3 постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладена позиція, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилась не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 постанови встановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про те.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частина 1ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судовим розглядом встановлено, що запис про батька дітей зазначено зі слів матері відповідно до ст.135 СК України, про що зазначено в поясненнях Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (том 2 а.с.56-57).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи містять висновок дільничого Київського відділу поліції ГУ Нацполіції в Харківській області (т. 1 а.с. 169) зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_13. це її колишній співмешканець, з яким вона має спільних двох доньок. Вона не заперечує проти спілкування дітей з батьком, їй відомо про знаходження в суді справи про встановлення факту батьківства, але в неї немає часу з"являтись до суду.

Крім того, судовою колегією прослухано запис судового засідання в суді першої інстанції, в якому свідки підтвердили факт спільного проживання сторін у справі і походження дітей ОСОБА_3 від позивача.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду були оглянуті фотографії на яких зображений позивач з дітьми в побутових умовах.

Зі змісту свідоцтв про народження ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що батьком дітей записаний ОСОБА_8 (а. с. 6,7), що на думку судової колегії також підтверджує доводи позивача.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року).

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судова молекулярно - генетичну експертиза у цій справі не проведено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

За положеннями ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Матеріали справи містять акт апеляційного суду від 26.10.2018 з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 судом у тому числі за телефоном 095-883-64-27 була повідомлена про проведення експертизи, та у телефонній розмові відповідач відмовилась отримувати клопотання експерта та повідомила що до суду не з'являлась свідомо та з'являтись наміру не має (т. 1 а.с. 263).

Отже, судова колегія вважає безспірним той факт, що відповідач ухиляється від проведення експертизи, і встановлює факт батьківства позивача відносно дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженок м. Харкова.

З серпня 2016 року справа знаходиться на розгляді в судах, відповідачу достовірно було відомо про розгляд справи і вона маючи можливість надати докази, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти участь у проведенні експертизи з метою спростування факту батьківства позивача. Своєю поведінкою відповідач

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду і дають підстави вважати, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд неправильно застосував норми права та дійшов помилкового висновку не взявши до уваги, що непроведення експертизи сталося не з вини позивача, а у зв'язку із зловживанням відповідачем своїми правами.

Судова колегія, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не спростовано жодним доказом вимоги позивача, окрім того вона ухилилася від проведення експертизи, яка мала значення для вирішення вимог заявлених у позовній заяві, а тому суд з урахуванням вимог чинного законодавства визнає факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, а саме факт батьківства ОСОБА_13 громадянина Сирійської Арабської Республіки відносно дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народились в м. Харкові.

Апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки він просив зазначити батьком в актових записах ОСОБА_13, тоді як згідно паспорту прізвище позивача ОСОБА_13 без зазначення по батькові (том 1 а.с.9).

Судова колегія не вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, оскільки позивач просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати в сумі 2159,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_13 до ОСОБА_3, третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення батьківства, внесення зміни в актові записи про народження дітей - задовольнити.

Визнати ОСОБА_13 громадянина Сирійської Арабської Республіки батьком ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народились в м. Харкові.

Внести зміни до актового запису №2596 від 16.07.2011 року про народження ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши в графі по-батькові ОСОБА_13, в графі відомості про батька ОСОБА_13 громадянин Сирійської Арабської Республіки, виключивши відомості про громадянина ОСОБА_8 громадянина України як про батька дитини та актовий запис №953 від 18.11.2014 року про народження ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, вказавши в графі по-батькові ОСОБА_13, в графі відомості про батька ОСОБА_13 громадянин Сирійської Арабської Республіки, виключивши відомості про громадянина ОСОБА_8 громадянина України як про батька дитини з вказаного актового запису.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 1 березня 2019 року