Справа № 381/4300/18 Головуючий в суді І інстанції Соловей Г.В.
Провадження № 22ц-824/5724/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

24 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 11 липня 2014 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000, 00 грн. зі встановленими відсотками на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказує, що банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, однак у порушення норм умов договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим ОСОБА_1 станом на 21 жовтня 2018 року має заборгованість у розмірі 19 229, 27 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 938, 70 грн., пеня у розмірі 17 837, 40 грн., а також 1391, 87 грн. штрафу та просить стягнути їх з відповідача.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не взято до уваги, що відповідач погодився із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів, однак порушив умови кредитного договору, через що вважає відмову у задоволенні позовних вимог необґрунтованою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та на підтвердження наявності у відповідача кредитної заборгованості, через що вважав відсутніми підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.7).

При цьому, підписана відповідачем анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, та строку її дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Позивач на підтвердження вимог позову надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що станом на 21.10.2018 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 19 229, 27 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 938, 70 грн., пені у розмірі 17 837, 40 грн., а також 1391, 87 грн. штрафу (а.с.5-6).

При цьому, копії тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг взагалі не містять підпису відповідача.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 61-33662св18.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин, факту отримання відповідачем кредитної карти, розміру кредиту та не довів факту користування відповідачем кредитними коштами позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов кредитного договору, згоду на які дав відповідач, та про наявність у нього кредитної заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах Закону. Посилання апелянта на те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження розміру наданого кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові № 61-2022св18 від 14 червня 2018 року.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: