Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 642/2779/17-ц

провадження № 61-184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-гарант»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року у складі судді Бондаренка В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-гарант» (далі - ПАТ «СК «Мега-гарант») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 04 серпня 2015 року між ПАТ «СК «Мега-гарант» та ОСОБА_1 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/3087904, за умовами якого застраховані майнові інтереси, пов`язані із відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Gelly Emgrand7», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 .

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до звіту від 08 вересня 2016 року № 379/2016, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , розмір майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishilancer», реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , становить 49 867,90 грн.

ПАТ «СК «Мега-Гарант» виплатило страхову виплату потерпілій особі у розмірі 43 863,71 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 03 лютого 2017 року № 182 на суму 10 965,93 грн, від 03 березня 2017 року № 212 на суму 10 965,93 грн, від 04 квітня 2017 року № 239 на суму 10 965,93 грн, від 28 квітня 2017 року на суму 11 765,92 грн. Сума страхового відшкодування розрахована із урахуванням безумовної франшизи у розмірі 1 000,00 грн та зменшена на суму податку на додану вартість, яка становить 5 004,19 грн.

ОСОБА_1 у порушення вимог статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів не надав ПАТ «СК «Мега-Гарант» повідмолення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Із урахування наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 43 863,71 грн, а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року позов ПАТ «СК «Мега-Гарант» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Мега-гарант» у порядку регресу 43 863,71 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач у встановлений законом строк за відсутності поважних на те причин не повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому ПАТ «СК «Мега-гарант», відшкодувавши завдану відповідачем шкоду, відповідно до статей 1166, 1188, частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України та пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув права зворотної вимоги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У грудні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при вирішенні спору не врахували позицію Верховного Суду України, зазначену у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, відповідно до якої у разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; винна у дорожньо-транспортній пригоді особа притягнута до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення виною особою страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

У червні 2018 року від АТ «СК «Мега-гарант» надійшли заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, на яку посилається у касаційній скарзі представник відповідача, прийнята у справі у якій страхувальник у встановлений законом строк не повідомив страхову компанію із поважних причин, а тому не підлягає урахування під час вирішення цієї справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 04 серпня 2015 року між ПАТ «СК «Мега-Гарант» та ОСОБА_1 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/3087904, згідно з яким застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «GellyEmgrand 7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

23 липня 2016 року о 14 год 30 хв ОСОБА_1 , керуючи застрахованим транспортним засобом порушив правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткненні із автомобілем «MitsubishiLancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2016 року.

У результаті зазначеної ДТП пошкоджений автомобіль ««MitsubishiLancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Розмір завданих збитків автомобілю «MitsubishiLancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до звіту від 08 вересня 2016 року № 379/2016, складеному суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , внаслідок ДТП становить 49 867,90 грн.

Власник пошкодженого автомобіля із метою отримання відшкодування звернувся до ПАТ «СК «Мега-гарант» із відповідною заявою.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування з урахуванням франшизи, зменшення розміру страхового відшкодування на суму податку на додану вартість, сума страхового відшкодування складає 43 863,71 грн.

ПАТ «СК «Мега-гарант» на рахунок потерпілої особи перераховане страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями від 03 лютого 2017 року № 182 на суму 10 965, 93 грн, від 03 березня 2017 року № 212 на суму 10 965,93 грн, від 04 квітня 2017 року № 239 на суму 10 965,93 грн, від 28 квітня 2017 року № 264 на суму 11 765, 92 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Страхування ? це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону).

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Висновки за результатами розгляду справи

Стягуючи із відповідача на користь позивача у порядку регресу 43 863,71 грн, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач у встановлений законом строк за відсутності поважних на те причин не повідомив позивача про настання ДТП, а тому ПАТ «СК «Мега-гарант», відшкодувавши завдану відповідачем шкоду, відповідно до пункту 38.2 статті 38 Закону набуло права зворотної вимоги.

Верховний Суд не погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Передбачений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, надати страховику повідомлення про ДТП установлений законодавством із метою надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Проте, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу.

У цій справі встановлено, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Із урахуванням наведеного, Верховий Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Посилання судів попередніх інстанцій у своїх рішеннях на відсутність поважних причин неповідомлення відповідачем страховика про настання ДТП є помилковими, оскільки як зазначено вище обов`язок щодо повідомлення у триденний строк страховика про ДТП установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Так, у цій справі факт настання страхового випадку встановлений постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 червня 2016 року, вартість майнового збитку, завданого відповідачем, визначено суб`єктом оціночної діяльності на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 26 серпня 2016 року та зазначено у звіті дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 08 вересня 2016 року № 379/2016. Сама подія ДТП визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним ПАТ «СК «Мега-гарант» страховим актом від 03 лютого 2017 року, та ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Таким чином, сам по собі факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони позивача.

Посилання ПАТ «СК «Мега-гарант» у відзиві на постанову Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2598цс15 є безпідставними, оскільки зроблені у ній висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду у цій справі. Так, зазначеною постановою суд, посилаючись на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції із метою з`ясування, чи може бути підставою для задоволення регресної вимоги страхової компанії сам по собі факт відсутності повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку.

Також помилковими є посилання ПАТ «СК «Мега-гарант» у відзиві на постанову Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-1цс14, оскільки правові висновки у зазначеному судовому рішенні ґрунтується на інших встановлених судами обставинах справи, щодо яких вони сформовані.

Викладене свідчить про те, що судами встановлено всі обставини справи, проте не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому рішення судів підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПУ України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України . судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, позивач зобов`язаний відшкодувати відповідачу понесені ним судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 680,00 грн (1 760,00 грн + 1 920,00 грн).

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 680,00 грн

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик