Номер провадження: 22-ц/813/2083/19
Номер справи місцевого суду: 522/2923/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: Приватний нотаріус Борисова Н.В., Одеська міська рада,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лемещука Олексія Вадимовича на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30.10.2018 року, ухваленого суддею Науменком А.В.,

встановив.

19.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а саме з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом.

Заяву мотивував тим, що звернувся до суду з метою встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшого оформлення спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 . Померлий був людиною одинокою, єдиними близькими людьми для нього були ОСОБА_3 , який є рідним дядьком заявника, та заявник ОСОБА_1 Не маючи власної сім`ї, померлий за життя весь свій час присвячував маленькому племіннику (заявнику) свого близького другу, опікувався освітою заявника, підвищував його здібності та виховував. ОСОБА_1 вказував, що за особистими висловлюваннями спадкодавця, він вважав себе названим батьком заявника й фактично виконував обов`язки батька. Заявник весь вільний час в дитинстві проводив у ОСОБА_2 , та вони були сім`єю, подорослівши, заявник багато часу проводив разом з спадкоємцем, вони постійно підтримували зв`язок, дзвонили один одному, разом святкували дні народження. ОСОБА_1 за згодою своїх родичів, починаючи з 2004 року й до ІНФОРМАЦІЯ_1, коли помер ОСОБА_2 , 13 років постійно проживав зі спадкодавцем, який вже не міг самостійно впоратися по домогосподарству, намагався покращити стан здоров`я та підтримував його матеріально. На підтвердження цих обставин заявник послався на показання свідків, світлини з сімейного архіву. У 2016 році спадкодавець втратив свідомість й тривалий час був непритомний, через стан здоров`я потребував постійного догляду та опіки, вирішенням цього питання заявник займався особисто. ОСОБА_1 також взяв на себе всі витрати спадкодавця, на підтвердження чого додав копії квитанцій. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, ОСОБА_1 особисто викликав швидку та поліцію для фіксації причини та часу смерті, про що були складені відповідні протоколи. Заявник посилався на те, що був єдиною людиною, що опікувалась померлим, та ним було отримано свідоцтво про його смерть, він особисто здійснив поховання спадкодавця. ОСОБА_1 вказував, що не бачив поряд зі спадкодавцем жодного його родича й не знає про їх існування, спадкоємці 1-3 черг спадкування відсутні й заявник вказував, що був єдиною близькою людиною спадкодавця, який провів поряд з ним все своє свідоме життя, а в останній рік, враховуючи тяжку хворобу та безпорадний стан, опікувався ним, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу та підтримку. Оскільки без встановлення юридичного факту щодо проживання однією сім`єю заявника та спадкодавця, заявник не може скористатися правом на спадкування за законом, він змушений був звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лемещук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лемещук О.В. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково вважав довідку про склад сім`ї, видану 28.12.2017 року ОСББ «Філатова 60», належним та допустимим доказом, що підтверджує факт не проживання з померлим ОСОБА_2 когось якості члена сім`ї, оскільки зазначена довідка лише констатує факт реєстрації місця проживання померклого та ОСББ, який утворено в 2016 року, не має можливість чи повноваження встановлювати факти фактичного проживання мешканців дому однією сім`єю, а тим більше з 2004 року. Також представник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що апелянт доводив своє проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років, а не з 2004 року. Адвокат Лемещук О.В. звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_4 , яка є дружиною заявника, підтвердила, що вони знаходяться у шлюбі, але не проживають разом з 2012 року, що вона не мала наміру розірвати шлюб, однак не змогла відповісти суду чи є між нею та заявником сімейні стосунки. Також представник апелянта зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 проживав з померлим з 2004 року у квартирі по АДРЕСА_1 , це є припущенням суду й намаганням необґрунтовано збільшити тягар доказування для апелянта. Крім того адвокат Лемещук О.В. звертає увагу на те, що районний суд помилково вважав факт перебування у шлюбі та наявності дітей у заявника підставою, що заважає встановленню факту проживання однією сім`єю фактичних, а не формальних батька та сина, оскільки для того, щоб бути членом сім`ї, не обов`язково перебувати у безпосередніх родинних зв`язках, потрібно лише бути близькими людьми, тобто допомагати один одному, жити спільно, спілкуватися, саме це стосується проживання апелянта зі своїм названим батьком. Вказані факти були повністю доведені апелянтом та з ним погодився представник зацікавленої особи, крім того з вказаним твердженням погодився й суд, оскільки в рішенні суд підтвердив той факт, що на підставі викладеного свідок ОСОБА_4 фактично підтвердила, що заявник не проживав однією сім`єю з померлим на протязі 2012 - ІНФОРМАЦІЯ_1 до часу його смерті. Суд помилково вказує не те, що свідок підтвердила проживання однією сім`єю з 2012 року, оскільки таких тверджень свідок не надавала, підтвердженням чого є аудіозапис судового засідання. Крім того інші свідки по справі, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 також підтвердили факт спільного проживання апелянта з батьком, а не дружиною.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а саме з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом. зазначивши у заяві в якості заінтересованих осіб Одеську міську раду.

Відповідно до ч.1 та п.5, ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Філатова 60» (т.2, а.с.65), ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 , на яку після його смерті відкрилася спадщина.

З метою прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець, 10.01.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського територіального округу Одеської області Борисової Н.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 (т.2, а.с.57).

19.01.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про надання приватному нотаріусу рішення суду, яке підтверджує факт проживання її разом з ОСОБА_2 однією сім`єю більше п`яти років до моменту його смерті відповідно до ст. 1264 ЦК України для подальшого вирішення питання видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (т.2, а.с.61).

Відповідно до частин першої, другої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Згідно зі статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З урахуванням наведеного, оскаржуване рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, оскільки, відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції не врахував, що законом покладено обов`язок на орган місцевого самоврядування подати заяву про визнання спадщини відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, а звернення ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єюз ОСОБА_2 , як спадкоємців, суд не взяв до уваги, що з встановлення даного факту вбачається виникнення спору про право.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми процесуального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, з тих підстав, що судом не було прийнято до уваги, що зі змісту зави, поданої в окремому провадженні вбачається спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними та передчасними, з тих підстав, що справа була розглянута в порядку окремого провадження, з порушенням норм процесуального права, і саме це є підставою для скасування судового рішення, винесеного з порушенням норм процесуального права.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Одночасно ОСОБА_1 роз`яснюється, що у відповідності до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 294, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лемещука Олексія Вадимовича - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30.10.2018 року - скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересовану особи: Приватний нотаріус Борисова Ніна Вадимівна, Одеська міська рада - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.05.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева