ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

справа № 639/3648/18

провадження № 22-ц/818/1884/19

22 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року в складі судді Єрмоленко В.Б.,

у с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення опіки над малолітньою дитиною - онуком ОСОБА_3 та призначення її опікуном.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року позов задоволено.

Встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений батьківського піклування, та призначено ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що мати дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті матері дитина залишилась проживати разом з бабусею та дідусем, які створили необхідні побутові умови для проживання онука, несуть витрати на його утримання, виховують, піклуються про фізичний і духовний розвиток, навчання, забезпечують необхідним медичним доглядом, лікування, надають доступ до культурних та інших духовних цінностей, організують дозвілля та відпочинок. Батько дитини ОСОБА_2 , хоча і надає матеріальну допомогу, фактично участі у вихованні дитини після розлучення з ОСОБА_4 не приймає, є військовослужбовцем та у зв`язку з ненормованим робочим часом не приділяє дитині уваги в достатньому обсязі, проживає у гуртожитку, часто перебуває у відрядженнях, що унеможливлює дотримання звичайного розкладу дня дитини та його навчання. Отже дитина позбавлена батьківського піклування, що, відповідно до приписів статті 60 ЦК України, є підставою для встановлення судом опіки над нею.

19 лютого 2019 року Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження об`єктивної неможливості виконання відповідачем обов`язків по вихованню сина не надано. Призначення бабусі опікуном дитини стосується заходу, в результаті якого буде істотно обмежено доступ ОСОБА_2 до дитини та його участі у її вихованні.

22 березня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком ОСОБА_1

Батьками малолітнього ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 - відповідач.

Шлюб між ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 серпня 2010 року.

На підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова від 15 вересня 2017 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти в розмірі ј частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 28 серпня 2017 року і до повноліття дитини.

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 сплачує аліменти на дитину добровільно на користь ОСОБА_1

ОСОБА_3 є військовослужбовцем та у зв`язку з ненормованим робочим часом не приділяє дитині уваги в достатньому обсязі, проживає у гуртожитку, часто перебуває у відрядженнях, що унеможливлює дотримання звичайного розкладу дня дитини та його навчання.

Фактичне утримання дитини станом на час звернення до суду здійснюється позивачем - ОСОБА_1

ОСОБА_3 проживає разом з дідусем та бабусею в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради, як органу опіки та піклування, від 20 вересня 2018 року № 625 встановлена недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , який позбавлений батьківського піклування, у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , та встановлено, що в будинку зроблено ремонт, в будинку є всі зручності, меблі, речі побутового вжитку та технічні засоби, у дитини є окремі дві кімнати, в яких є ліжко, шафи, комп`ютерний стіл, одяг, взуття, планшет, комп`ютер, телевізор (а. с. 93).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

За статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

За правилом статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Правилами опіки та піклування, затвердженими Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Відповідно до пункту 3.1 Правил, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним.

Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.

При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини.

Стаття третя Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 244 ЦК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Судова колегія вважає, що відмова у задоволенні позову про призначення ОСОБА_1 опікуном малолітнього ОСОБА_3 , не відповідає принципу першочергового забезпечення інтересів дитини.

За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Суди першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_1 опікуном онука, оскільки судом врахувані інтереси дитини, яка проживає разом з бабою - позивачем. Остання дитиною займалася з часу розлучення батьків динити, зберігає зв`язки з онуком. Має намір далі утримувати та виховувати його. Позивач є дієздатною особою, не визнана неблагонадійною, любить свого онука, створює відповідні умови для його розвитку та навчання. Відмова ОСОБА_1 у призначенні її опікуном над онуком призведе до втрати ним безпечного, спокійного та стійкого середовища.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова