Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 201/10795/17-ц

провадження № 61-1362св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у складі судді Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2014 року він уклав з публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк» договір банківського вкладу № 730559/2014, відповідно до умов якого розмістив на рахунку строковий банківський вклад на суму 103 000 грн.

У зв`язку із погіршенням стану здоров`я 19 листопада 2014 року він видав ОСОБА_2 посвідчену нотаріально довіреність, якою уповноважив останнього представляти його інтереси у ПАТ «ВіЕйБі Банк», інших банківський установах з правом користування і розпорядженням рахунками, відкритими на підставі договорів банківського вкладу.

Постановою Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року прийнято з 21 листопада 2014 року запровадити тимчасову адміністрацію в банку і призначено уповноважену особу Фонду у м. Києві.

Зазначав, що за станом здоров'я не міг самостійно отримати кошти, а тому просив про це ОСОБА_2 , який зазначав, що відсутні новини про виплати по вкладам.

З листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 березня 2016 року і листа ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 12 квітня 2017 року він дізнався, що грошові кошти за його договором банківського вкладу у розмірі 104 635 грн 87 коп. були виплачені ОСОБА_2 на карту, після звернення останнього 29 квітня 2015 року до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк».

02 березня 2018 року відповідач повернув йому 40 000 грн, як остаточне погашення заборгованості, у тому числі по грошовим коштам за договором банківського вкладу № 730559/2014 у розмірі 104 635 грн 87 коп. Передача грошових коштів оформлена розпискою.

ОСОБА_1 вказував, що стан його здоров`я постійно погіршувався, йому були необхідні кошти на лікування, а тому зняті відповідачем гроші з банківського вкладу мали для нього велике значення. На момент їх зняття йому було встановлено ІІ групу інвалідності, потребував спеціального догляду і лікування. В результаті протиправних дій відповідача він не міг придбати ліки, що призвело до психічних і фізичних страждань і як наслідок 03 серпня 2016 року встановлення І групи інвалідності. Зазначав, що між неправомірними діями ОСОБА_2 та отриманою моральною шкодою є причинний зв`язок.

Враховуючи вищевикладене, з урахування уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у складі судді Ткаченко Н. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що страждання від хвороби є наслідком протиправних дій відповідача з приводу користування і розпорядження його рахунками, відкритими на підставі договорів банківського вкладу. Крім того, ОСОБА_1 не обґрунтував розмір суми на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки в порушення пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта та номери засобів зв`язку електронної пошти.

Враховуючи те, що станом на 10 грудня 2018 року недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, не усунуто, апеляційний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно визнав неподаною і повернув апеляційну скаргу, оскільки у пункті 2 прохальної частини апеляційної скарги ним зазначено реєстраційні номери облікових карток платників податків його та ОСОБА_2 Крім того, також було зазначено номер його телефону, а електронної пошти він не має. Актуальні номери засобів зв'язку відповідача та електронної пошти йому не відомо.

Зазначається, що апеляційна скарга подана у відповідності до положень встановлених статтею 356 ЦПК України, а тому повертаючи її апеляційний суд обмежив його у доступі до правосуддя, що суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на це рішення суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишено без руху, оскільки в порушення пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта та номери засобів зв`язку електронної пошти.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 356 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

У частині другій статті 357 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У § 55 рішення «Kreuz v. Poland» від 19 червня 2001 року, № 28249/95, ЄСПЛ підкреслив, що обмеження доступу до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Отже, апеляційний суд допустив формальність у прийнятті апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданій апеляційній скарзі заявник зазначив реєстраційні номери облікових карток платників податків свою та відповідача. Також, ОСОБА_1 зазначено свій номер мобільного телефону (а. с. 145).

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року, оскільки така відповідає положенням статті 356 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк