ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/621/17

провадження № 22-ц/4809/104/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання -Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач: Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року за участю судді Баранець А.М. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування свої позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2, звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та 11.03.2010 року підписала заяву згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приват Банк» відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок, випустив і надав платіжну картку, та здійснював її обслуговування. Відповідач зобов'язалася у строки здійснювати погашення заборгованості. Проте, відповідач допустив порушення своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів і тому станом на 31.07.2017 року утворився борг у сумі 22990,74 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом -5146,87 грн.;

заборгованості по процентам за користування кредитом - 13872,88 грн.;

заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 2400,00 грн.;

штраф фіксована частина - 500,00 грн.;

штраф процентна складова - 1070,99 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року у позові Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процессуального права, оскільки суд першої інстанції ніяким чином не досліджував наведені ним факти і не надав цим фактам правової оцінки у своєму рішенні. Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відзиви на апеляційну скаргу від сторін до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги за наступного.

Суд першої інстанції встановив, що позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання банківських послуг, у зв'язку з чим 11.03.2010 року підписала заяву. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. Відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

За клопотанням відповідача судом призначена судово - економічна експертиза. Згідно висновку експерта №10 від 02 квітня 2018 року, заборгованість відповідача, яка зазначена в розрахунках ПАТ КБ «Приватбанк» за карткою НОМЕР_1, яку видано відповідачу 24.06.2011 року та була дійсна до травня 2015 року, не підтверджується. За даними виписки банку заборгованість погашена 14.12. 2011 року.

За даними довідки ПАТ КБ « Приватбанк» без дати та підпису, 03.01.2012 року, відповідачу видана картка № НОМЕР_2 яка дійсна до жовтня місяця 2015 року, за якою виникла заборгованість зазначена в розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції пославшись на висновок експерта мотивував своє рішення тим, що заборгованість згідно розрахунку ПАТ КБ « Приватбанк» виникла за кредитною карткою емітованою банком в порушення п.п.2.1, 1.2.11, 2.1.2.2.15 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. В матеріалах справи відсутні документальні підтвердження звернення відповідача, за карткою та її отримання, картка емітована банком до закінчення терміну дії попередньої картки- травень 2015 рік.

Колегія суддів із таким висновком суду не погоджується із нижченаведених підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Між сторонами існують кредитні правовідносини які регулюються договором, Цивільним кодексом України, зокрема: ст. ст. 1048, 1049,1050, 1054, 1055 та загальними нормами щодо виконання зобов'язань, зокрема ст. 526, 534, 536 ЦК України.

Частиною 1 статті 526 визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( ст. 1054 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, з метою отримання банківських послуг, звернулась до позивача та 11.03.2010 року підписала заяву згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приват Банк» відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок, випустив і надав платіжну картку, та здійснював її обслуговування.

Відповідач зобов'язалась у строки здійснювати погашення заборгованості.

Згідно довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк», з часу відкриття кредитної лінії, відповідач отримала банківські картки: НОМЕР_3, з датою відкриття 11.03.2010 року та терміном дії - до грудня 2013 року; НОМЕР_4, з датою відкриття 24.06.2011 року та терміном дії - до травня 2015 року; НОМЕР_2 , з датою відкриття 03.01.2012 року та терміном дії - до жовтня 2015 року. Всі кредитні картки видані Банком до одного і того ж, укладеного між сторонами, кредитного договору.

Відповідач допустила порушення своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, а тому станом на 31 жовтня 2015 року (останній день дії картки) борг складає 12526 грн.36 коп., зокрема:

заборгованості за кредитом -5146,87 грн.;

заборгованості по процентам за користування кредитом - 7379 грн. 49 коп.

Наявність заборгованості підтверджується наданими Банком доказами, зокрема: розрахунком заборгованості (а.с. 8 - 10), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 (а.с. 11), випискою по рахунку (а.с. 94 - 102, 190 - 196).

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до висновку експерта №10 від 02 квітня 2018 року, оскільки висновок про відсутність заборгованості, експертом зроблена на підставі тверджень відповідача про повернення отриманої нею картки до Банку та її знищення. При цьому в матеріалах справи відсутні будь - які докази які б підтверджували даний факт, який заперечується представником позивача.

Крім того, експерт зазначає, що заборгованість виникла за кредитною карткою, емітованою Банком в порушення п.п.2.1. 2.2.15 Умов та правив надання банківських послуг в ПриватБанку, в той час як дані правила такого пункту не містять.

Доводи позивача щодо можливості, при наявності у позивача не закритої платіжної картки, в рамках відкритого банківського рахунку, отримати інші платіжні картки, підтверджуються Пунктом 2.1.1.2.13 Умов та правив надання банківських послуг в ПриватБанку, яким передбачена можливості видачі нової картки до закінчення строку дії раніше отриманої. Для цього клієнт має звернутися у відділення Банку. Подача письмової заяви, з цього приводу, умовами та правилами не передбачена.

Таким чином, суду не надано доказів того, що відповідач не користувалась послугою банку до спливу терміну дії картки отриманої 03.01.2012 року, тобто до жовтня 2015 року.

А отже, вимоги Банку щодо стягнення заборгованості є законними.

В той же час, розглядаючи вимогу Банку про стягнення заборгованості по процентам у сумі яка нарахована станом на 31.07.2017 року та інших нарахувань, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягають лише відсотки нараховані в межах строку дії картки.

При цьому, суд застосовує правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 згідно якої: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку після закінчення строку дії картки.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню лише в частині стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 5146,87 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7379 грн. 49 коп., тобто станом на 31.10.2015 року. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" сплатило 6000 грн. судового збору, а отже стягненню, пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь товариства, з відповідача, підлягають 3268 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" кредитну заборгованість в сумі 12526 грн.36 коп., з яких заборгованості по кредиту 5146 грн. 80 коп. та заборгованості за процентами 7379 грн. 49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 3268 грн. 80 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 березня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: С.М.Єгорова

С.І.Мурашко