КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/6496/16-ц головуючий у І інстанції: Панченко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» та/або Банк) звернулося із вищевказаним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовано що 13 березня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 13 209,30 доларів США на термін до 13 березня 2014 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 13 209,30 доларів США.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Кредитним договором станом на 22 березня 2016 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість у розмірі 59 754,18 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язання Кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року вже було стягнено з відповідачів суму заборгованотсі у розмірі 8 832,32 доларів США, різниця становить 50 921,86 доларів США.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором від 13 березня 2007 року в розмірі 50 921,86 доларів США, що за курсом НБУ від 22 березня 2016 року складало 1 354 521,48 грн, а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення задоволено, звернуто стягнення на рухоме майно за Договором застави рухомого майна - автомобіль Daewoo, для задоволення грошових потреб ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 203 857,23 грн.

Вказане рішення набрало чинності 11 березня 2013 року, але виданий судом виконавчий лист не було прийнято до примусового виконання, про що державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Важав, що судом помилково визначено початок перебігу загальної позовної давності з 05 листопада 2012 року.

Посилається, що матеріалами справи не встановлюється факт належаного виконання відповідачами зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки та факт повного погашення заборгованості, яка була стягнута рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15 вересня 2009 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів продажу заставного автомобіля та спрямування коштів від такого продажу на погашення заборгованості.

Вказує, що відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_2 припиненою з підстав, оскільки вона реалізована у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року, після якого залишилось невиконане солідарне зобов'язання.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково, стягнено солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 3 541 доларів США та 105 619 грн. 52 коп.

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з'явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Місцевим судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №K2A3AW01771117, відповідно до п. 7.1 якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 13 березня 2007 року по 13 березня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії (кредит) у розмірі 13 209,30 доларів США на наступні цілі: 9539,31 доларів США для купівлі автомобіля, у розмірі 6,77 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухового майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 3567,82 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, а також у розмірі 0,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,31% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 182,68 доларів США. (а.с. 12-14 т. 1)

Заочним рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 15 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 68 008 грн 86 коп. заборгованості по кредиту, а також судові витрати в загальному розмірі 710 грн, а всього 68 718 грн 95 коп. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 4 т. 1)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд зауважує, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають; кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 15 вересня 2009 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в розмірі 68 008 грн 86 коп. та судові витрати.

Як було зазначено Верховним судом у постанові від 24 липня 2019 року, у зазначеній справі необхідно з'ясувати яку складову заборгованості було стягнено вищевказаним заочним рішенням.

В заочному рішенні Деснянського районного суд м. Києва від 15 вересня 2009 року вказано, що відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки, а тому з них підлягає стягненню заборгованість в розмірі 68 008 грн 86 коп.,

Позивач у позовній заяві вказує, що вищевказана сума є еквівалентною 8 832,32 дол. США, що у відповідності до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 5-7 т.1) являється загальною сумою заборгованості за кредитним договором на момент розгляду справи №2-2320/2009.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення (судовий наказ) про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Вищевказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, вважаючи обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суди попередніх інстанцій не врахували, що, за заочному рішенні Деснянського районного суд м. Києва від 15 вересня 2009 року, заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов'язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку із чим суд помилково застосував до них позовну давність.

Вказане стосується й нарахованих відсотків за період, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для зміни судового рішення в частині визначення правових підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції передчасно застосовано наслідки спливу строку позовної давності, враховуючи те, що в задоволенні позову необхідно відмовити з інших підстав.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з'ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 лютого 2017 рокузмінити в частині визначення правових підстав для відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: