провадження № 22-ц/824/7649/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради, Комунального підприємства «Київпастранс», Автобусного парку № 5, треті особи - Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права постійного користування житловими приміщеннями, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом та просили визнати за ними право постійного користування кімнатами № НОМЕР_1 площею 32,9 кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд безпідставно закрив провадження у справі нібито за відсутністю предмету спору. Позов поданий про визнання права постійного користування житловими приміщеннями. Позивач вселилася до гуртожитку, як член сім`ї ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем та вже проживав у гуртожитку. Позивач не отримувала ордер на своє ім`я. Позивач вважала, що набула право на користування кімнатою, як член сім`ї наймача. Однак, після смерті чоловіка вона не знайшла ордеру на вселення до гуртожитку, у зв`язку з чим звернулася до балансоутримувача, який почав заперечувати факт видачі ордеру померлому і не визнав її права на користування жилою площею у гуртожитку. Позов поданий на захист невизнаного юридичного права на користування жилими приміщеннями у гуртожитку, які позивач з родиною займала протягом двадцяти років. Реєстрація місця проживання не надає права на користування, а є лише адміністративною дією з приводу обліку місця проживання громадян. Наявність неврегульованих питань між сторонами засвідчує відзив на позовну заяву. Суд першої інстанції всупереч вимог ч. 1 ст. 51 ЦПК України не постановив відповідну заяву про заміну неналежного відповідача. Позивач була позбавлена права скористатися правовою допомогою та реалізувати свої процесуальні права.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київпастранс» зазначає, що між сторонами відсутні неврегульовані питання, що стосуються предмета спору у даній справі. Посилання позивача на неналежність відповідача КП «Київпастранс» є помилковим, оскільки відповідно до Статуту Автобусний парк № 5 є філією підприємства, яке і несе відповідальність в межах чинного законодавства. Адвокат позивача мав належним чином виконувати свої повноваження та вчасно з`являтися до суду з метою супроводу представництва позивача. Якщо позивач вбачав, що адвокат не здійснює його представництво належним чином, то мав право на власний розсуд його змінити.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради зазначає, що в апеляційній скарзі позивач не вказує в чому полягає її незаконність та необґрунтованість. Між сторонами відсутні неврегульовані питання, що стосуються предмета спору у даній справі. Згідно ухвали від 21 березня 2019 року та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень КП «Київпастранс» Автобусний парк № 5 є відповідачем. Участь адвоката у справі не позбавляє особу права самостійної участі у розгляді справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи зазначене, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначають, що вони протягом тривалого часу проживали у гуртожитку, як члени сім`ї ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, та зареєстровані у гуртожитку. Після смерті ОСОБА_4 позивачі продовжують користуватися кімнатами. Відповідач не визнає житлове право та право постійного користування кімнатами, а стверджує, що позивач займає лише ліжко-місце у гуртожитку.

Предметом даного позову є визнання за позивачами права постійного користування кімнатами у гуртожитку.

Оскільки право позивачів на постійне користування кімнатами у гуртожитку не визнається відповідачем і навіть у разі доведення того, що позивачі безперешкодно користуються кімнатами у гуртожитку, це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Крім того, матеріали справи містять відповіді Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс», у яких зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована у гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та фактично займає ліжко-місце у кімнаті № НОМЕР_1 зайнята нею самовільно, без відома адміністрації, не маючи на це будь-яких юридичних підстав. Автобусний парк № 5, як балансоутримувач гуртожитку, не наділений повноваженнями щодо надання мешканцям гуртожитку технічних паспортів на конкретні житлові кімнати. У листі від 19 вересня 2017 року Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради зазначив, що ОСОБА_1 надано ліжко-місце в гуртожитку по АДРЕСА_1. Документи про надання жилої площі сім`ї ОСОБА_1 в гуртожитку відсутні.

У відзиві на позовну заяву КП «Київпастранс» вказує на те, що гуртожиток Автобусного парку № 5 ніколи не мав статусу сімейного гуртожитку у зв`язку з відсутністю дозволу виконавчого комітету Київської міської ради. На даний час ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах ані з Автобусний парком № 5, ані з КП «Київпастранс». Відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які дають ОСОБА_1 юридичне право на заняття двох вищезазначених кімнат однією особою.

Враховуючи вищезазначені обставини, між позивачами та відповідачами виник спір щодо права на постійне користування кімнатами АДРЕСА_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність між сторонами предмету спору, що не відповідає обставинам справи, та фактично ухилився від здійснення правосуддя. Заявлені позивачами вимоги стосуються їхнього житлового права на постійне користування кімнатами.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.