Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 754/6442/16-ц

провадження № 61-22663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 ,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Більшина Світлана Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у складі судді Журавської О. В.

та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що квартира

АДРЕСА_1 належать на праві власності в рівних частках їй та ОСОБА_4 Після отримання дублікату свідоцтва про право власності на вказану квартиру, яке було втрачене, стало відомо про існування договору дарування від 20 жовтня 2015 року, підписаного від її імені та ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частину спірної квартири. Крім того, їм також стало відомо про існування договору купівлі- продажу від 16 листопада 2015 року, згідно з яким вона продала належну їй квартиру ОСОБА_2 Зазначала, що по вказаних фактах було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та проводиться досудове слідство, у ході якого проведено експертизу та встановлено, що підписи в оспорюваних договорах виконані не нею та ОСОБА_4 , а іншою особою.

Зазначала, що вказані договори укладені за підробленими документами, а саме її паспорта, з фотографією невідомої особи та підписом, який не відповідає підпису ОСОБА_1 , та дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, який відрізняється від наявного у неї.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири від 20 жовтня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири

від 16 листопада 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_2

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва

від 05 жовтня 2016 року до участі у справі третьою особою було залучено ОСОБА_3 .

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва

від 05 жовтня 2016 рокубуло залучено до участі у справі третіми особами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А. В.

та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Більшину С. О.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 16 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С. О., зареєстрований у реєстрі за № 1216. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Більшиною С. О., зареєстрований у реєстрі за № 1216,укладений з порушенням чинного законодавства, за відсутності волі позивача на його укладення, що підтверджено належними та допустимими доказами, тому вважав позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтованими.

Крім того, представником третьої особи було заявлено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого судом було відмовлено у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи, не обов`язковістю відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року проведення зазначеної експертизи, та тим, що ОСОБА_3 не є стороною оспорюваних договорів. При цьому зазначав, що проведення вказаної експертизи завідомо є неможливим у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, на підставі яких можна провести зазначену експертизу, оскільки оригінали договорів перебували у Слідчому управлінні Головного Управління Національної Поліції у м. Києві у зв`язку з розпочатим кримінальним провадженням № 0001016. Крім вказаного, представником третьої особи заявлено вказане клопотання з порушенням вимог, передбачених частиною другою статті 27, статті 131 ЦПК України,

з ненаданням доказів поважності несвоєчасного заявлення клопотання про забезпечення доказів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , оскільки спорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Більшиною С. О., позивачем не укладався, що підтверджуєтьсявисновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 8-4/1348 від 14 серпня

2017 року, наданий за заявою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, який є належним та допустимим доказом.

Крім того, зазначав, що судом першої інстанції було відмовлено

у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи з підстав відсутності належного обґрунтування необхідності проведення такої експертизи. В суді апеляційної інстанції представником третьої особи також було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого було відмовлено з тих підстав, що заявником не наведено мотивів та обґрунтувань на підтвердження сумнівів у правильності та об`єктивності проведеної експертизи у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 03 травня 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження

в указаній справі і витребувано цивільну справу № 754/6442/16-ц

з Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили належним чином обставин справи, а судові рішення ухвалено на припущеннях, вважає, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 14 серпня 2017 року, який був складений у кримінальному провадженні не є допустимим доказом

в розумінні частини другої статті 59 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції) тому, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу спірної квартири виконаний

не ОСОБА_1 , зразки якої були надані для порівняння, а іншою особою.

Зазначає про те, що його представником у судовому засіданні було подано заяву про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо встановлення справжності підпису ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у спірних правочинах. Проте, судом першої інстанції було відмовлено у призначенні цієї експертизи з підстав того, що, на думку суду, було відсутнє належне обґрунтування необхідності проведення цієї експертизи, її необов`язковістю та тим, що третя особа ОСОБА_3 не є стороною оспорюваних договорів. Тому вважає, що судами першої та апеляційної інстанції було неправомірно відмовлено у призначенні судово-почеркознавчої експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції в порушення норм статті 367 ЦПК України не перевірив належним чином законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу

21 червня 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_1, в особі

представника - ОСОБА_5, було подано відзив на касаційну скаргу,

в якому вона зазначала, що касаційна скарга ОСОБА_3 не містить жодних підтверджень порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Вважала, що висновок судово-почеркознавчої експертизу Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14 серпня 2017 року № 8-4/1348, який було проведено на підстав постанови слідчого управління Головного Управління національної поліції у м. Києві від 09 червня 2017 року є належним та допустимим доказом у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 на праві власності у рівних долях належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4

20 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. посвідчено договір дарування, укладений

від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі за № 1506, відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

16 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С. О. посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 квартиру

АДРЕСА_1 .

20 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Національної поліції у м. Києві про вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, відповідні відомості внесені до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження № 0001016. Зокрема, вказане кримінальне провадження здійснюється на підставі не лише заяви позивача, а й інших осіб.

28 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України на підставі постанови слідчого управління Головного Управління національної поліції у м. Києві

від 09 червня 2017 року було проведено судово-почеркознавчу експертизу, згідно з висновком № 8-4/1348 від 14 серпня 2017 року якої, зокрема:

рукописний запис « ОСОБА_1 » та підпис у графі «Продавець» договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 від 16 листопада 2015 року, зареєстрованому у реєстрі

за № 1216 - виконані не ОСОБА_1 , зразки якої надані для порівняння,

а іншою особою;

рукописний напис « ОСОБА_1 .» та підпис у графі «Підпис» заяви

від 16 листопада 2015 року адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Більшиній С. О., з друкованим текстом про те, що «… Я , ОСОБА_1 , цією заявою стверджую той факт,

що відносно відчужуваної мною квартири АДРЕСА_1, відсутні права користування малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які обмежували б право на відчуження квартири за цим договором….» - виконані не ОСОБА_1 , зразки якої були надані для порівняння, а іншою особою;

рукописний напис « ОСОБА_1 .» та підпис у графі «Підпис» заяви

від 16 листопада 2015 року адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Більшиній С. О., з друкованим текстом про те, що «… Я , ОСОБА_1 , цією заявою стверджую той факт,

що відчуження 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,

є першим продажем нерухомого майна у дві тисячі п`ятнадцятому році…» - виконані не ОСОБА_1 , зразки якої були надані для порівняння, а іншою особою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (статті 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у тому судовому засіданні, у якому ухвалюється рішення.

Згідно до частини четвертої статті 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

При вирішенні питання про призначення експертизи суд повинен керуватися статтями 143-150 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, та враховувати роз`яснення, дані

в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах, з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не врахував та не надав оцінки доводам ОСОБА_3 про наявність підстав для проведення почеркознавчої експертизи для вирішення питань, чи виконано підпис

від імені ОСОБА_1 у договорі-купівлі продажу квартири

АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , чи іншою особою, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи у цьому провадженні як необґрунтованого, як і висновок про визнання спірного договору купівлі-продажу від 16 листопада 2015 року недійсним, є передчасними.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта