ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1591/11Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/458/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю представника апелянта - Гуцалюка А.Р.,

представника АТ «Ощадний банк» - Братівника І.В.,

прокурора - Яциків О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 2-1591/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року, постановлену суддею Грицаком Р.М., повний текст якої складено 25 лютого 2019 року, про відмову в задоволені заяви про визнання виконавчого листа по цивільній справі за позовом прокурора м.Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» (в даний час - АТ «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що частково не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із даною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 лютого 2012 року у справі №2-1591/11 позов прокурора м.Тернополя в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором № 8 від 21 червня 2005 року в сумі 34 497.74 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ Євро до гривні еквівалентно 370133 грн. 15 коп. та судові витрати. В подальшому судом було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до ДВС та відкрито виконавче провадження № 51966885. Починаючи з моменту винесення рішення заставодавцем ОСОБА_3 було частково погашено заборгованість ОСОБА_1 , а саме добровільно сплачено кошти в сумі 19 993.36 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Оскільки її заборгованість зменшилась на 19993.36 грн., вважає, що виконавчий лист №2-1591/11 є таким, що не підлягає до часткового виконання в сумі 19993.36 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню відмовлено.

22 березня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гуцалюка А.Р. на вказану ухвалу суду подано апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума до стягнення за виконавчим листом зменшилась на 19993.36 грн. і складає 350 139.79 гривень. Проте, із заяви про відкриття виконавчого провадження, яка подана 11 серпня 2016 року, станом на момент подачі сума заборгованості складала 370 133.15 грн. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості стягувача про те, що заборгованість боржника частково погашена в добровільному порядку.

На підставі наведеного просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 20 лютого 2019 року та ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_1 задоволити.

В квітні 2019 року АТ «Ощадний банк» в особі представника - адвоката Братівника І.В., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції вірно зазначив, що контроль за виконанням судових рішень покладено на державного виконавця виходячи із Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, державний виконавець вправі самостійно перевіряти розмір його виконання. Також, в силу ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник, як сторона виконавчого провадження, вправі не тільки ознайомлюватись із матеріалами виконавчого провадження, а й подавати виконавцю письмові клопотання щодо долучення до матеріалів виконавчого провадження документів, в тому числі й про сплату ним заборгованості.

Крім того, підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, проте скаржником не доведено, що будь яка із передбачених чинним законодавством обставин настала.

Звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі хибно зазначено, що починаючи з моменту винесення рішення на виконання рішення суду сплачено 19993.36 грн., оскільки дане не підтверджено матеріалами справи.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Гуцалюк А.Р. свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Братівник І.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор Яциків О.П. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2012 року у справі №2-1591/11 вирішено: стягнути з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 8 від 21 червня 2005 року в сумі 34497.74 євро, що згідно офіційного курсу НБУ євро до гривні еквівалентно 370133 грн. 15 коп.

На виконання вищевказаного рішення суду 19 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-1591/11.

18 серпня 2016 року постановою державного виконавця Тернопільського міського ВДВС відкрито виконавче провадження №51966885 з примусового виконання виконавчого листа №2-1591/11 про стягнення коштів з ОСОБА_1

Згідно поданих заявником платіжних доручень від 30 грудня 2014 року, 28 листопада 2014 року, 25 лютого 2015 року, 29 січня 2015 року, 02 квітня 2015 року, 31 серпня 2015 року вбачається, що ПП Альпіна, сплачено «Ощадбанк» грошові кошти згідно виконавчого напису нотаріуса від 12 серпня 2011 року (а.с.57-58, 61).

Відповідно до платіжних доручень від 30 квітня 2014 року, 31 травня 2014 року, 27 червня 2014 року, 31 липня 2014 року, 30 січня 2014 року, 28 лютого 2014 року, 29 листопада 2013 року, 31 грудня 2013 року, 05 листопада 2013 року, 30 березня 2012 року ОСОБА_1 сплачено заборгованості за Кредитним договором № 8 від 21 червня 2005 року на загальну суму 730 Євро, які зараховано у гривневому еквіваленті в сумі 9393.36 грн. (а.с.59-60, 62-64).

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з положеннями ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю, або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших підстав. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана безпідставно і задоволенню не підлягає, оскільки, як з`ясовано, зобов`язання боржника перед стягувачем частково виконано в межах виконавчого провадження, що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не заслуговують до уваги доводи апелянта про те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості стягувача, що заборгованість боржника частково погашена в добровільному порядку, оскільки перевірка виконання боржником зобов`язання за виконавчим документом належить до компетенції державного виконавця.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволені заяви, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 21 травня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи