МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/7631/18
Провадження № 22-з/812/104/19
02 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення, стягнення майнової та моральної шкоди , -
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення, стягнення майнової та моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

11 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст. 270 ЦПК України).

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає, зокрема, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як убачається з тексту постанови Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, при ухваленні вказаної постанови, питання щодо розподілу судових витрат вирішено не було.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, тому при зверненні до суду з позовом та при поданні апеляційної скарги на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Його апеляційна скарга була задоволена частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 містили вимогу немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів та 2 вимоги майнового характеру про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 25200грн, та моральної шкоди, визначеної у грошовому виразі, у розмірі 25000грн.

Підпунктом 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018р. становив 1762 грн.

Таким чином при поданні позову позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі: за вимогу немайнового характеру- 704,80 грн. (1762х0,4=704.80грн.) та за вимоги майнового характеру, до яких відноситься і вимога про стягнення моральної шкоди, вираженої в грошовому виразі, - 704, 80 грн.( мінімальна ставка, визначена Законом «Про судовий збір»), а всього 1409,60грн. Проте від сплати судового збору він звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір», як інвалід 1 групи.

Позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Тому з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за задоволену вимогу немайнового характеру у розмірі 704, 80 грн. та за вимогу майнового характеру пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 7 грн.05 коп., оскільки вимоги майнового характеру задоволені на 1% по зрівнянню з загальною сумою заявлених вимог майнового характеру, а всього 711 грн. 85 коп.

При цьому колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться в п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Підпунктом 6 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлена ставка судового збору у розмірі 150 відсоток ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно п. 24 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо розмір судового збору зменшено судом, то судовий збір з апеляційної чи касаційної скарги сплачується, виходячи зі ставки судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, тобто без урахування здійсненого судом зменшення його розміру.

Таким чином за подачу апеляційної скарги позивач повинен був сплатити 2114,40грн. Проте він судовий збір за подачу апеляційної скарги не сплачував, так як звільнений від сплати судового збору як інвалід 1 групи. Тому судовий збір за подачу апеляційної скарги з урахуванням принципу пропорційності задоволених вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь держави у розмірі 1067,77грн. (1057,20грн. (150% від судового збору за немайнову вимогу) +10,57 грн. (150% від судового збору за задоволені вимоги майнового характеру) = 1067,77грн.).

Отже, загальна сума судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь держави становить 1779,62 грн. (711 грн. 85 коп. +1067,77грн.=1779,62 грн.).

Проте, під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 просила врахувати її матеріальний стан та зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з неї на користь держави.

Для підтвердження свого матеріального становища, нею були надані суду довідка від 26.09.2019р. про те, що вона перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення в Заводському районі м. Миколаєва та їй призначена допомога на дітей як одинокій матері, довідки Миколаївського міського центру зайнятості про те, що вона перебуває на обліку як безробітна з травня 2017р., з яких вбачається, що з січня по листопад 2018р.(включно) їй допомога не виплачувалася, розмір допомоги за грудень 2018р. становить 368,52грн, а за січень-серпень 2019р. 610грн. щомісячно.Також відповідачкою було надано довідки про доходи за 2018р та 2019р. Її заробітна плата за виконання громадських робіт за 2018 рік становить18336,68 грн., а за 2019р.- 18639,17 грн.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, або позивачем є одинока мати (батько), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; член малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї. Відповідно до ч.2 даної норми права суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналогічні положення містить і ст. 136 ЦПК України.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

В Рішенні ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111 зазначено, що для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Колегія суддів вважає необхідним також врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 161/4985/17 про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Проаналізувавши матеріальне становище відповідачки як за 2018 рік, так і за 2019 рік, а також те, що вона має статус одинокої матері, колегія суддів вважає можливим зменшити загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь держави з 1779,62 грн. до 700 грн.

Інші витрати віднести за рахунок держави.

Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити та ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору у розмірі 700 грн.

Керуючись ст. 270 , 141, 368, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 700 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст додаткової постанови складено 04 жовтня 2019 року.