Справа № 703/4356/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.

при секретарі Римському Д.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Смілі цивільну справу № 703/4356/18,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 1 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», уклало з ним договір, яким надало кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 станом на 31 серпня 2018 року має заборгованість за тілом кредиту в сумі 3721 грн. 43 коп., за відсотками в сумі 159191 грн. 21 коп., у звязку з чим йому було нараховано 5400 грн. пені і комісії.

Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 3721 грн. 43 коп. за тілом кредиту та 109388 грн. 84 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період часу з 1 лютого 2011 року по 30 березня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його із зазначених в ньому підстав. Вказав, що відповідач не повернув кошти за тілом кредиту, а тому фактично продовжує ними користуватись. В звязку з цим, банк продовжив нарахування відсотків.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В направленій на адресу суду заяві просив розглядати справу у його відсутності та відмовити в позові в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а позивач не звертався до суду із вимогою про поновлення цього строку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 1 лютого 2011 року (яка разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг) та довідкою про умови кредитування, відповідач оформив в ПАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Для виконання зобовязань банк надав відповідачу кредитну картку № 13660, підтвердженням чого є довідка банку (а.с. 97).

Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобовязань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць, але протягом 55 днів пільгового періоду нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,01% річних. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який відповідач зобовязався сплачувати до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості позичальник повинен платити пеню в розмірі 1/30 частини базової процентної ставки по договору за кожен день прострочення кредиту, а також пеню в розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками впродовж 5 або більше днів в разі виникнення прострочення на суму більше 50 грн.

Згідно з цими умовами, в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У відповідності із наданим суду розрахунком позивача ОСОБА_2 має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3721 грн. 43 коп., а також 109388 грн. 84 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період часу з 1 лютого 2011 року по 30 березня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У відповідності з висновком ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з повідомлення АТ КБ «Приватбанк від 29 грудня 2018 року строк дії договору встановлено до останнього дня 08.2014 року, тобто до 31 серпня 2014 року (а.с. 97).

Це ж вбачається і з наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_2, згідно з яким востаннє відповідач скористався кредитними коштами за допомогою кредитної карти 1 січня 2014 року шляхом зняття готівки з банкомату. Після наведеної дати з карткового рахунка відповідача здійснювалось лише списання відсотків та штрафних санкцій.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 серпня 2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 вересня 2014 року відповідач мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, після спливу строку кредитування, тобто після 31 серпня 2014 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися, оскільки з часу закінчення строку дії договору відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання вже визначена положеннями статті 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо вимог про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

У відповідності з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року по справі № 757/13891/16-ц та від 3 жовтня 2018 року по справі № 553/1449/16-ц.

Суд зазначає, що договір про надання кредитних коштів було укладено 1 лютого 2011 року. Строк дії договору закінчився 31 серпня 2014 року, в той час, як з наведеним позовом банк звернувся до суду 18 листопада 2018 року, що поза межами визначеного законом строку, навіть щодо окремо визначеного щомісячного платежу.

В той же час, суд зазначає, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 серпня 2014 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 1 вересня 2014 року до 30 березня 2018 року позовна давність не може бути застосована.

Як вбачається з ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

При цьому суд відхиляє твердження позивача, викладені у відповіді на відзив щодо збільшення строків позовної давності до 50 років на підставі п. 1.1.7.31 ОСОБА_4 і правил надання банківських послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 8 серпня 2018 року по справі № 381/306/17 визначена в ОСОБА_4 та Правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, збільшена позовна давність не може бути застосована до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обовязком суду.

Суд зазначає, що позивачем ОСОБА_4 та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Іншого договору, з якого можна було встановити, що сторонами дійсно було збільшено строк позовної давності, позивачем не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено зазначених в позовній заяві обставин, а тому позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

вирішив:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) в позові до ОСОБА_2 (с. Плоске Смілянського району Черкаської області, вул. Ш. Руставеллі, 20, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 5 березня 2019 року

Головуючий: Н. А. Кирилюк