ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 травня 2019 року

м. Харків

справа № 644/964/13-ц

провадження № 22-ц/818/2687/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року в складі судді Глібко О.В.,

у с т а н о в и в :

В лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ХОУ АТ «Ощадбанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року № 2209.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 травня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ХОУ АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором від 05 листопада 2007 року № 2209 в розмірі 637 065 грн. 78 коп. та 3 441 грн. судових витрат по 1 720 грн. 50 коп. з кожного.

20 березня 2019 року ОСОБА_4 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, що були накладені ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року.

Заява мотивована тим, що на час накладення арешту, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_6 , який не є стороною спірних правовідносин. З 24 вересня 2013 року він є власником вказаної квартири на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 24 вересня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстраційним № 2388. Внаслідок накладення арешту на майно, яке було придбано у встановленому законом порядку, він позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною йому квартирою, чим порушуються його права як власника майна.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року заяву повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 не є стороною спірних правовідносин, тому у заявника відсутні підстави для звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову на підставі частини 1 статті 158 ЦПК України. Оскільки заява подана особою, яка не має повноважень на її подачу, заява підлягає поверненню заявнику.

08 квітня 2019 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про скасування арешту.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час накладення арешту квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_6 , тобто особі, яка не є учасником спірних правовідносин. З 24 вересня 2013 року власником вказаної квартири є ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 24 вересня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстраційним № 2388. Внаслідок накладення арешту на майно, яке було придбано у встановленому законом порядку, ОСОБА_4 позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною йому квартирою, чим порушуються його права як власника майна.

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У поданому 11 травня 2019 року відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власності ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" (далі - Пленум № 5) роз`яснено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов стосується стягнення заборгованості за Кредитним договором № 2209, який був укладений 05 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов пред`явлено до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 не був стороною у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з пунктом 2 Пленуму № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 158 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення заяви заявнику на підставі пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Матеріали справи свідчать, що заява про скасування заходів забезпечення позову підписана особисто заявником ОСОБА_4

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на подання заяви про скасування заходів забезпечення позову, є помилковим.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права (пункт четвертий частини першої статті 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 158, 367, 368, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року -скасувати, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду..

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко