рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 травня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, слухати справу в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність з позовними вимогами згодна.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами.

1 квітня 1998 року в Білгород - Дністровському представництві Одеської товарної біржі між позивачем та відповідачем укладений договір купівлі - продажу № 1477/Б нерухомого майна від 1 квітня 1987 року, згідно якого відповідач продала позивачу жилий будинок, який складається: житлового будинку літера «А» жилою площею 50,2 кв.м., літня кухня літера «Б», цегляна вбиральні літера «В», споруд № 1-7, розташований на земельній ділянці 600 кв.м, зареєстрованим рішенням виконкому № 620 від 10.08.1981 року, за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу.

За вказаним договором, а саме п. 5 договору, позивачем цілком виплачена вартість спірного будинку, у сумі 34 685.00 грн., до підписання договору купівлі-продажу, тобто виконані всі умови договору. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

Після укладення договору, правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, мною було повністю прийнято у своє володіння та розпорядження житловий будинок, у який я одразу переїхав жити, зареєструвався за вказаною адресою, регулярно оплачую комунальні платежі та утримую будинок в належному санітарно технічному стані.

Позивачем оформлена технічна документація на його ім`я, що підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданий Білгород-Дністровським МБТІ, інвентаризаційний номер 4729, реєстровий номер 195-5666 від 16.06.1998 року.

Однак дана угода була укладена в порушення ст.ст. 209, 657 ЦК України, а саме: не була нотаріально засвідчена, даний факт став для позивача перешкодою в оформленні його майнових прав.

На час укладення договору, ні позивач, ні відповідач не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшого нотаріального посвідченню не підлягають.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу будинку і надвірних споруд, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на той період.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.

Згідно з ст.ст. 1,2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних із ним торгівельних операцій.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Водночас, необхідно зазначити, що, незважаючи на обов`язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, діюче на той час законодавство допускало можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною.

За положеннями ч.2 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, таким чином позивач та відповідачка правомірне володіють спірним майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 344, 392, 397 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 12, 13 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1477/Б від 1 квітня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 жилий будинок, який складається: житлового будинку літера «А» жилою площею 50,2 кв.м., літня кухня літера «Б», цегляна вбиральні літера «В», споруд № 1-7, розташований на земельній ділянці 600 кв.м. зареєстрованим рішенням виконкому № 620 від 10.08.1981 року, за адресою по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на жилий будинок, який складається: житлового будинку літера «А» жилою площею 50,2 кв.м., літня кухня літера «Б», цегляна вбиральні літера «В», споруд № 1- 7, розташований на земельній ділянці 600 кв.м, зареєстрованим рішенням виконкому № 620 від 10.08.1981 року, за адресою по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя :