Справа № 461/4199/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1085/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року в складі судді Юрківа О.Р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з участю третьої особи Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», з участю третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що в кінці березня 2018 року отримав постанову, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. про відкриття виконавчого провадження №55939631 від 09.03.2018 року, згідно якої розглянуто заяву від 28.02.2018 року №44 ПАТ КБ "Приватбанк" про примусове виконання виконавчого напису №9359, виданого 28.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів у сумі 1304698,01 грн., а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000, 00 грн.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами строку, передбаченого законом, також заборгованість не є безспірною. Крім цього, виконавчий напис вчинено на підставі не чинної редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 9359 від 28.09.2017 року про стягнення на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 1304698,01 грн.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 28.09.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 9359, року про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" з ОСОБА_2 коштів в сумі 1304698,01 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 14100,00 грн. судових витрат на професійно-правничу допомогу.

Рішення оскаржив представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений із суворим дотриманням ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» та п. 3.1., 3.2. гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Звертає увагу, що відповідно до вказаних вище норм законодавства заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та підтверджують безспірність заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного Переліку. Стверджує, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Крім цього, згідно із п.п. 3.1., 3.3. та 3.4. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строк, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до п. 13.11. кредитно-заставного договору терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів, за даною угодою встановлено тривалістю 5 років.

Оскільки останній добровільний платіж за договором надійшов 31.01.2013 року, вказані кошти направлено на погашення заборгованості за даним кредитним договором. Вважає, що право вимоги виникло 01.02.2013 року, а виконавчий напис вчинено 28.09.2017 року, тобто в межах встановленого договором збільшеного терміну позовної давності.

Крім цього, не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 14100 грн., при цьому суд не врахував характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактичний наданий обсяг правової допомоги.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1. в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» та третя особа приватний нотаріус Бондар І.М., будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки (т. 2 а.с. 27), в судове засідання не прибули, третя особа подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, представник відповідача не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не був встановлений факт безспірності заборгованості, а також виконавчий напис вчинено більше ніж через три роки з дня виникнення права вимоги.

Крім цього, суд стягнув з відповідача документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 14100 грн., надану адвокатом Стареньким О .С. згідно договору про надання правової допомоги №1-04/10 від 06.06.2018 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи із такого.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (який був чинним станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (п. 1.2. Глави 16 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 2.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно із п. 2.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктом 3.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Судом першої інстанції встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 28.09.2017 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9359, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 1304698,01 грн., з ОСОБА_2 , які є його боргом за кредитним договором № №LVH9A800000059 від 01.02.2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що в еквіваленті станом на 11.07.2017 року становить 50057,27 доларів США та складається з 6635,61 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 1435,34 доларів США - залишок заборгованості за відсотками, 2323,36 доларів США - комісія, 37279,28 долари США - пеня, 2383,68 доларів США - штраф. Крім того, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000, 00 грн. (т. 1 а.с. 16).

На підставі вказаного виконавчого напису 09.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження № 55939631 з виконання зазначеного виконавчого напису № 9359 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 1304698,01 грн., що в еквіваленті станом на 11.07.2017 року становить 50 057, 27 доларів США.

В свою чергу, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, яку відповідно до ст. 263 ЦПК України необхідно враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем, в підтвердження наявності заборгованості, подано наступні документи: письмова вимога на адресу ОСОБА_2 про усунення порушень за кредитним договором №LVH9A800000059 від 01.02.2008 року; поштова квитанція про направлення вимоги боржнику ОСОБА_2 від 21.09.2017 року; опис цінного листа від 21.09.2017 року; кредитно-заставний договір № LVH9A800000059 від 01.02.2008 року; виписка з рахунка боржника за договором №LVH9A800000059 від 01.02.2008 року станом на 11.07.2017 року (т. 1 а.с. 114-136).

При цьому, судом першої інстанції звернуто увагу, що згідно вимог розділу 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках, затвердженого Постановою Правління Національного банк України від 18.06.2003 № 254, виписка з рахунку має чітко визначений зміст.

Так, відповідно до п.п.5.1. Положення, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістр синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній форм. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

У п.п. 5.3., 5.4., 5.5. Положення, зазначено, що банки обов`язково складають на паперових та/або електронних носіях такі регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1)номер особового рахунку; 2)дату здійснення останньої (попередньої) операції); 3)дату здійснення поточної операції; 4)код банку, в якому відкрито рахунок; 5)код валюти; 6)суму вхідного залишку за рахунком; 7)код банку-кореспондента; 8)номер рахунку кореспондента; 9)номер документа; 10)суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11)суму оборотів за дебетом та кредитом рахунків; 12)суму вихідного залишку.

При цьому, виписка, надана нотаріусу, не відповідає вимогам до її змісту, зокрема не зазначено самого номеру рахунку, з якого здійснена виписка і на який позичальник мав вносити кошти на погашення кредиту. Розрахунок заборгованості банку не містить і таких даних як код валюти, вхідний та вихідний залишок за рахунком, код банку, суму операцій за дебетом та кредитом, номерів первинних документів та сум оборотів за ними.

Крім цього, суд першої інстанції звернув увагу, що 25 березня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № LVH9A800000059 від 01.02.2008 року, розгляд справи судом не завершено, при цьому оспорюваний виконавчий напис вчинено 28.09.2017 року, відтак сума заборгованості не може вважатися безспірною.

В свою чергу, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється ОСОБА_2. , в тому числі, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Банк пропустив передбачений законом трирічний строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки Банк набув право на стягнення заборгованості у листопаді 2008 року, з цього моменту ОСОБА_2 не виконував зобов`язання взагалі, відтак сплив у листопаді 2011 року.

В апеляційній скарзі Банк, не погодившись із рішенням суду, посилається на те, що відповідно до п. 13.11. кредитно-заставного договору терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів, за даною угодою встановлено тривалістю 5 років. Оскільки останній добровільний платіж за договором надійшов 31.01.2013 року, вказані кошти направлено на погашення заборгованості за даним кредитним договором, тому вважає, що право вимоги виникло 01.02.2013 року, а виконавчий напис вчинено 28.09.2017 року, тобто в межах встановленого договором збільшеного терміну позовної давності.

Що стосується строку звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17, згідно із яким зазначений строк не може бути змінений договором, оскільки статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про пропуск Банком строку для звернення до нотаріуса, оскільки відповідно до п. 16.1.8 кредитно-заставного договору № LVH9A800000059 від 01.02.2008 року датою погашення заборгованості визначено 31.03.2013 року, відтак до моменту звернення Банка до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 28.09.2017 року пройшло понад три роки, відтак суд правильно визнав виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 1304698,01 грн., з ОСОБА_2 , які є його боргом за кредитним договором № №LVH9A800000059 від 01.02.2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в користь ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 14100 грн., надану адвокатом Стареньким О. С. згідно договору про надання правової допомоги №1-04/10 від 10.04.2018 року, які підтверджуються актом № 1 наданих послуг на суму 9250,00 грн., а також актом № 2 від 30.10.2018 року про надані послуги на суму 4850,00 грн., оплата яких проведена відповідно до квитанції № 12 від 10.04.2018 року.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк