Справа № 342/915/18
Провадження № 2/342/84/2019
04 червня 2019 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Ничик Г.І.
секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Сидорук Л.О. 02.06.2006 та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 971. В позові покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 . З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контори, як спадкоємець першої черги за законом. Проте, в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК відмовила позивачу у видачі документів на спадщину за законом у зв`язку з тим, що померлий ОСОБА_6 склав заповіт на все своє майно в користь племінниці ОСОБА_2 . Копія заповіту у позивача відсутня, так як він віднесений до інформації, що становить таємницю вчинення нотаріальних дій. У позивача є обґрунтовані сумніви у справжності волевиявлення спадкодавця, так як при житті він страждав на стійке хронічне психічне захворювання. На час складання заповіту батько позивача хворів на шизофренію параноїдальної форми, прогредіентний перебіг, параноїдальний синдром та перебував на обліку у психоневрологічному кабінеті Городенківської ЦРЛ. Це дає позивачу підстави вважати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його справжній волі, а вчинений ним заповіт є недійсним. Батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року по 13 травня 1999 року. Починаючи з 1998 року поведінка ОСОБА_8 стала дивною, він почав проявляти безпідставну агресію. Його розмова часто була незв`язною та беззмістовною. У нього була нав`язлива ідея про те, що його хочуть вбити, у зв`язку з чим він постійно забирав та ховав ножі. Він закривав свою дружину у ванні, відкривав вікна у всій квартирі (у грудні при мінусовій температурі), а коли позивач намагався випустити свою матір, побив його. Мама позивача вмовляла ОСОБА_8 , проте його поведінка дедалі частіше ставала некерованою, позивач з матір`ю зрозуміли, що це якесь захворювання. Мама позивача намагалася поговорити про хворобу батька з його родичами, але вони сприйняли її слова вороже та звинуватили в тому, що вона все видумує. Спільне проживання з батьком позивача ставало нестерпним. Він подав до суду заяву про розірвання шлюбу, повідомив своїй дружині, що вони більше не сім`я, позивач з сестрою не його діти та почав їх тероризувати. Батько позивача не спав вночі, ходив по квартирі з ножем, розмовляв сам із собою. Позивач з мамою змушені були закриватися в одній кімнаті. Позивач з сестрою панічно боялися залишатися з батьком наодинці. Зимою 1998 року батько позивача почав випивати, нападав на свою дружину, позивача та його сестру з побоями, погрожував їм ножем. У грудні 1998 року мама позивача звернулася із заявами до головного лікаря Городенківської ЦРЛ та у Городенківський РВ УМВС, внаслідок чого ОСОБА_6 був примусово направлений на стаціонарне лікування в Івано-Франківський обласний психоневрологічний диспансер, де пробув з 18.12.1998 по 04.01.1999 і йому діагностували виражений астено-невротичний синдром. Лікування ОСОБА_6 не завершив, так як родичі забрали його з лікарні, вважаючи здоровим. Вони звинувачували маму позивача у тому, що вона навмисно робить з свого чоловіка дурного. Він знову повернувся до сім`ї, проте ситуація лише погіршилася. ОСОБА_6 вибігав роздягнений з дому в морозну, сніжну погоду, ходив по місту, чіплявся до перехожих та почав зловживати спиртним. Батько позивача перепиняв по дорозі зі школи однокласників позивача (йому тоді було 10 років) і попереджав їх, що позивач ненормальна людина. Позивач з сестрою ОСОБА_9 скаржилися мамі, що їм соромно, з них сміялися діти. Останньою краплею стала ситуація, коли ОСОБА_6 схопив сестру позивача і намагався викинути її з балкона багатоповерхівки. Позивач почав плакати і вмовив батька відпустити сестру. На той час вже було рішення Городенківського районного суду від 09.02.1999 про розірвання шлюбу між батьками. Позивач з матір`ю змінили замки у квартирі, однак родичі батька, не бажаючи його проживання у себе, підбурювали його повернутися у квартиру. Поки батько позивача лежав у психіатричній лікарні, вони подали від його імені позов про усунення перешкод у користуванні житлом. Позовна заява датована 05.09.1999, тоді як з медичної довідки вбачається, що в березні 1999 року він був повторно госпіталізований до Івано-Франківського обласного психоневрологічного диспансеру, де пробув з 30.03.1999 по 07.05.1999 діагнозом: «Шизофренія, параноїдальна форма, прогредіентний перебіг, параноїдальний синдром». Наявне у батька позивача захворювання дає підстави вважати, що він не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, крім того, зловживав спиртним. Після розлучення батьків позивач з сестрою не припинили спілкування з батьком. Він проживав у будинку своїх батьків в м. Городенка по вул АДРЕСА_1 . Позивач та його сестра купляли своєму батькові сигарети, хліб, воду, макарони, консерви, тому що гроші він пропивав. Іноді на свята приносили йому готову їжу. Зимою позивач приніс батькові додому ковдру і сумку теплих речей. Це не було регулярно, однак позивач та йог сестра цікавилися життям батька. При цьому батько ніколи не висловлював наміру залишити спадок відповідачці у справі. Навпаки, він завжди любив свою дочку ОСОБА_10 більше за всіх і казав, що своє майно залишить їй. Мама позивача ОСОБА_7 працювала в ВАТ «Будівельник» бухгалтером. Квартиру АДРЕСА_2 вона отримала у 1988 році як працівник будівельної фірми. Однак, згідно діючих на той час норм законодавства, квартира була приватизована на всіх членів сім`ї, які там проживали. Тепер новоспечений спадкоємець претендує на частку у квартирі, до якої ні ОСОБА_6 , ні його родичі, жодного відношення не мали. З 1988 року і по даний час мати позивача, позивач та його сестра проживають в даній квартирі, провели її капітальний ремонт, утримують її в належному стані. Позивач вважає, що успадкування випадковою особою частки в квартирі його сім`ї, до якої і спадкодавець мав лише формальне відношення, порушує його права та законні інтереси і підлягає судовому захисту. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, у разі визнання заповіту недійсним, зможе реалізувати свої спадкові права за законом.
15.01.2019 представником позивача адвокатом Ігнатюк Л.В. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 . В заяві представник позивача покликається на те, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 входить 1/4 частка житлової квартири АДРЕСА_2 , право на яку останній отримав під час приватизації отриманої колишньою дружиною ОСОБА_11 квартири, як член її сім`ї. Отже, у разі визнання судом заповіту недійсним у позивача виникне право на спадкування майна померлого ОСОБА_8 за законом.
15.02.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування. В позові покликається на те, що ОСОБА_5 мав у приватній власності 1/2 частку квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою. Вказане підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Сидорук Л.О. 29.11.2001, реєстровий номер 1137. Даний договір дарування втрачено. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши заповіт, згідно якого все належне йому майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, в тому числі квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_4 , заповів позивачці ОСОБА_2 . Позивачка вчасно звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкової квартири. Проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом в разі надходження позовної заяви до суду від заінтересованої, особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа. Ринкова вартість 1/2 частки спадкової квартири становить 74 720.
Ухвалою від 27.02.2019 обидва позови об`єднані в одне провадження.
05.06.2019 сторони в судове засідання не з`явились. До суду поступила спільна заява позивача/відповідача ОСОБА_1 та відповідачки/позивачки ОСОБА_2 , в якій сторони просять визнати та затвердити мирову угоду, укладену між ними у цивільній справі № 342/915/18, у зв`язку з тим, що вони дійшли висновку та порозуміння з приводу заявлених у позові вимог та закрити провадження у справі; з наслідками укладення мирової угоди та закриття провадження у справі ознайомлені; судовий розгляд справи просять завершувати без їх участі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу складенння 02.06.2006 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту та спадкового майна ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 .
Сторонами 21.05.2019 до суду подана спільна заява, в якій вони просять суд визнати та затвердити мирову угоду, укладену 20 травня 2019 р., та закрити провадження в справі № 342/915/18, з такими умовами:
1. Визнати частково недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Сидорук Л.О. 02.06.2006 та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 971 - в частині розпорядження спадкодавцем ОСОБА_4 1/4 частиною квартири АДРЕСА_2 ; в іншій частині заповіт залишається дійсним.
2. Визнати за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.
3. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом.
4. Сторони підтверджують, що цією мировою угодою дійшли згоди щодо успадкування майна ОСОБА_8 та стверджують про відсутність взаємних майнових претензій з цього приводу.
5. Сторони визнають, що із змістом ст.ст. 207, 208, 255, 256 ЦПК України ознайомлені, наслідки укладення даної мирової угоди та закриття провадження у справі (в т.ч. положення законодавства, згідно яких затвердження умов мирової угоди приведе до закриття провадження у справі і неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом) їм роз`яснені та зрозумілі.
6. Сторони визнають, що дана мирова угода є обов`язковою для них й одностороння відмова від даної мирової угоди не допускається.
Ч.1, ч.2 ст. 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.
Згідно вимог ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
Умови мирової угоди від 20.05.2019 викладені сторонами у вигляді документу та підписані позивачем/відповідачем ОСОБА_13 та відповідачкою/позивачкою ОСОБА_2 . Сторонам відомі наслідки укладення мирової угоди, передбачені ст.ст. 208, 256 ЦПК України.
Враховуючи, що умови укладеної 20.05.2019 між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 мирової угоди не суперечать закону, не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, не є невиконуваними, тому суд вважає, що її слід визнати та затвердити.
Відповідно до вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки мирова угода укладена сторонами до прийняття рішення в справі судом першої інстанції, під час укладення мирової угоди сторони не передбачили порядку розподілу судових витрат, тому є підстави для повернення ОСОБА_16 та ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позовів: 352,40 грн. та 384,20 грн. - ОСОБА_16 , 384,20 грн. ОСОБА_2 .
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 82, 142, 207, 208, 255-256, 260-261, 353 ЦПК України, суд, -
П О С ТА Н О В И В :
Визнати та затвердити мирову угоду, укладену 20.05.2019 між позивачем/відповідачем ОСОБА_13 та відповідачкою/позивачкою ОСОБА_2 з такими умовами:
1. Визнати частково недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Сидорук Л.О. 02.06.2006 та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 971 - в частині розпорядження спадкодавцем ОСОБА_4 1/4 частиною квартири АДРЕСА_2 ; в іншій частині заповіт залишається дійсним.
2. Визнати за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.
3. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом.
4. Сторони підтверджують, що цією мировою угодою дійшли згоди щодо успадкування майна ОСОБА_8 та стверджують про відсутність взаємних майнових претензій з цього приводу.
5. Сторони визнають, що із змістом ст.ст. 207, 208, 255, 256 ЦПК України ознайомлені, наслідки укладення даної мирової угоди та закриття провадження у справі (в т.ч. положення законодавства, згідно яких затвердження умов мирової угоди приведе до закриття провадження у справі і неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом) їм роз`яснені та зрозумілі.
6. Сторони визнають, що дана мирова угода є обов`язковою для них й одностороння відмова від даної мирової угоди не допускається.
Закрити провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом.
У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена 04.06.2019.

Суддя: Ничик Г. І.