Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 759/1695/17

провадження № 61-48331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А.О., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року у складі головуючого судді: П`ятничук І.В.та постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року у складі суддів: Саліхова В.В., Вербової І.М., Шахової О.В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання договорів недійсними та просила суд постановити рішення, яким визнати недійсними договори банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 укладений між нею та відповідачем, визнати недійсним кредитний договір без дати № SAMDNWFC0 укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав їй довідку від 03 січня 2017 року № 68PJ-10E9-EBAV-DE47 про виникнення кредиторської заборгованість перед Банком у сумі 60286,53 грн. по договору без дати № SAMDNWFC0 яка виникла внаслідок крадіжки коштів з відкритих на ім`я позивача у Банку карткових рахунків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Однак, вказаних у даній довідці договорів у позивача немає, оскільки в усній чи письмовій формі позивач їх з банком не укладала.

Зазначені банківські картки, видавались відповідачем для обслуговування депозитного договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD801 укладеного між нею та Банком. Довідкою від 03 січня 2017 № MHF8-4PKL-BHFU-G202 відповідачем надано позивачу розрахунок заборгованості по кредиту. Відповідно до цього розрахунку, кредиторська заборгованість перед Банком у позивача виникла з 07 червня 2016 року, а одержувачем цих коштів була ОСОБА_2 .. В подальшому зазначена особа, неодноразово збільшуючи кредитний ліміт по рахункам у Банку, продовжувала знімати кошти з відкритих у Відповідача на ім`я позивача рахунків. Але будь - якого повідомлення від Банку про зняття третіми особами коштів з рахунків та виникнення заборгованості позивач не отримувала. Про заборгованість по кредиту позивач випадково дізналася від співробітників банку 29 червня 2016 року у відділенні Банку за адресою: 03134, м. Київ , вул. Симиренка, 14/9 та дізнатись про подальші умови продовження строку дії депозитного договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD801 укладеного між позивачем та відповідачем. В подальшому стало відомо, що і валютний депозит позивача також за загадкових обставин зник з рахунку у Банку. Листом від 02 серпня 2016 року № 20.1.0.0/7-20160726/2807 відповідач повідомив позивача, що за її зверненням розпочато службове розслідування службою безпеки Банку. У зв`язку з виникненням у позивача заборгованості по кредиту перед Банком та визнання Відповідачем у листі від 25 листопада 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20161104/5217 обставин безпідставного списання Банком коштів з відкритих на ім`я позивача рахунків, позивач звернулася до Святошинського управління поліції Головного Управління Національної поліції України у місті Києві з заявою про перевірку можливої причетності співробітників Відповідача до виникнення зазначеної заборгованості від 26 грудня 2016 року. В подальшому прокуратура міста Києва листом від 13 грудня 2016 року № 37-665-16 у відповідь на звернення позивача щодо неналежного розслідування поліцією кримінального провадження № 0007361 в зв`язку з крадіжкою коштів з відкритих на ім`я позивача у Банку рахунків, повідомила, що в провадженні Святошинського управління поліції Головного Управління Національної поліції України у місті Києві перебуває зазначене кримінальне провадження, порушене 20 липня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Однак, листами від 28 вересня 2016 року № 20.1.0.0/7-20160928/703 від 25 листопада 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20161104/5217 Банк відмовив позивачу у врегулюванні спірної ситуації. Згідно з довідкою Відповідача від 01 вересня 2016 року № D25J-OCP7-PBLI-H5PT кредиторська заборгованість позивача перед Банком станом на 01 вересня 2016 року складає 27262,44 грн. Для врегулювання зазначеної ситуації позивач надала Відповідачу заяву про дозвіл на розкриття банківської таємниці на вимогу правоохоронних органів та суду від 18 жовтня 2016 року однак, жодних дій для врегулювання даної ситуації Відповідачем вчинено не було тому, для врегулювання вказаного спору, позивач змушена звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року, залишене без зміни постановоюКиївського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним договір банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Визнано недійсним договір банківського карткового рахунку № НОМЕР_2 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Визнано недійсним кредитний договір без дати № SAMDNWFC0 укладений між ОСОБА_1 та відповідачем « Приватбанк ».

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1920 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, виходили з того, що із заявою Банку про видачу кредиту позивач не зверталась, будь-яких усних чи письмових кредитних угод з Банком не укладала, договорів про відкриття поточних рахунків для отримання кредиту не підписувала, кредитних коштів від Банку позивач не отримувала та не укладала з Відповідачем договорів про надання і використання електронних платіжних засобів для керування рахунками, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі - АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення яким у задоволені позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Святошинського районного суду м. Києва №759/1695/17.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договорів недійсними призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили всі фактичні обставини справи, що призвело до постановлення незаконного рішення Зазначали, що між сторонами існували договірні правовідносини, які укладено відповідно до чинного законодавства та судами проігноровано вимоги норм цивільного законодавства, зокрема статті 6, частини першої статті 627 ЦК України, що сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Також зазначали, що суди дійшли до необґрунтованого висновку, що договір укладено всупереч статей 215 та 203 ЦК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

30 січня 2019 року надійшов відзив від ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення без зміни.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 25 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDNWFD801 вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці. З початковою сумою вкладу 4 000 доларів США ( а. с. 14).

Як встановлено судами, відповідно до довідки від 03 січня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» надано ОСОБА_1 розрахунок заборгованості по кредиту. Відповідно до даного розрахунку, кредиторська заборгованість перед Банком у позивача виникла з 07 червня 2016 року, а одержувачем цих коштів була ОСОБА_2 В подальшому зазначена особа, неодноразово збільшуючи кредитний ліміт по рахункам у Банку, продовжувала знімати кошти з відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунків ОСОБА_1 (а. с. 11-13). Вказана заборгованість, як вказав Банк, виникла у відповідача у сумі 60 286,53 грн. по договору без дати № SAMDNWFC0 по карткових рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Будь-якого повідомлення від Банку про зняття третіми особами коштів з рахунків та виникнення заборгованості позивач не отримувала.

За зверненнями ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» розпочато службове розслідування, однак жодних винних осіб в зникненні коштів за депозитним договором та укладання від її імені кредитних договорів не встановлено.

За обставинами щодо безпідставного списання Банком коштів з відкритих на ім'я позивача рахунків, ОСОБА_1 звернулася до Святошинського управління поліції Головного Управління Національної поліції України у місті Києві із заявою про перевірку можливої причетності співробітників Банку до виникнення зазначеної заборгованості від 26 грудня 2016 року (а. с. 21).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що прокуратура міста Києва листом від 13 грудня 2016 року № 37-665-16 надала відповідь щодо неналежного розслідування поліцією кримінального провадження № 0007361 в зв`язку з крадіжкою коштів з відкритих на ім`я ОСОБА_1 у Банку рахунків та повідомила, що в провадженні Святошинського управління поліції Головного Управління Національної поліції України у місті Києві перебуває зазначене кримінальне провадження, порушене 20 липня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого частини третьої статті 185 КК України. (а. с. 23).

ОСОБА_1 надала банку заяву про дозвіл на розкриття банківської таємниці на вимогу правоохоронних органів та суду від 18 жовтня 2016 року (а. с. 28).

Згідно з виписки Банку по рахункам ОСОБА_1 рух коштів по карткам на ім`я позивача та неодноразові перерахування коштів на розрахунковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 93- 96, 98-115).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України,у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законам, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, що діяло на момент вчинення правочину.

За правилами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

На відміну від недійсного правочину, питання укладання правочину вирішуються з урахуванням наявності волевиявлення сторін правочину, наявності домовленості щодо прав та обов`язків, які складають зміст правочину та зазначені у договорі та які є істотними за наявності яких правочин є укладеним.

Отже, правочин може бути укладений сторонами за наявності їх волевиявлення та досягнення домовленості за усіх істотних умов певного виду правочину, визначених законодавством. Укладений правочин може бути недійсним з моменту його укладення у зв`язку з недотриманням вимог передбачених статтями 203, 215 ЦК України або іншими нормами матеріального права. Разом з тим за відсутності домовленості сторін з усіх істотних умов правочину та за відсутності волевиявлення на укладення саме цього правочину, такий правочин є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним у зв`язку з порушеннями при його укладені.

Встановивши такі обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не укладено.

Судами першої та апеляційної інстанцій ці положення не враховані.

Так, встановивши, що між сторонами справи оспорювані договори не укладалися, оскільки із заявою до банку про видачу кредиту позивач не зверталася, будь-яких усних чи письмових угод не укладала, договорів про відкриття поточних рахунків для отримання кредиту не підписувала, кредитних коштів не отримувала та не укладала договорів про надання і використання електронних платіжних засобів для керування рахунками, суди зазначили, що ця обставина є підставою для визнання правочинів недійсними.

Проте, такі висновки суперечать один одному, так як встановлені судами обставини справи свідчать про те, що сторони не укладали оспорюваних договорів. Визнати ж недійсним можна лише укладений договір.

Крім того, суди належним чином не з`ясували підстави, заявленого ОСОБА_1 позову про визнання правочинів недійсними, зокрема якими обставинами позивач обґрунтовує свої вимоги, унаслідок чого не визначилися з нормою закону, яка їм відповідає.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та що відповідно частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень попередніх інстанцій, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська