30 вересня 2019 року
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», яка підписана представником Закарлюкою Ніною Сергіївною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 , третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом», про стягнення заборгованості,
У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» через свого представника звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, згідно з яким просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 3 394,98 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних нарахувань в розмірі 123,71 грн, три відсотки річних у розмірі 38,46 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 04 липня 2014 року за № НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .При цьому, відповідно до Акту приймання-передачі будинку від 01 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» є виконавцем функцій з надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів у будинку АДРЕСА_2 . Разом з тим, позивач вказує, що незважаючи на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг та відсутність жодних звернень з приводу відмови від користування ними, відповідач за період з листопада 2017 року по травень 2018 року має заборгованість перед підприємством у розмірі 3 394,98 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом» про стягнення заборгованості.

17 вересня 2019 року представник ТОВ «Перший український експертний центр» - Закарлюка Н. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 3 394,98 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 123,71 грн та 3 % річних у розмірі 38,46 грн, а всього 3 557,15 грн.

Ціна позову у даній справі становить 3 557,15 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що дана справа малозначною не визнавалася та розглядалася в порядку загального позовного провадження. Однак, твердження заявника спростовуються, так як з проведеного аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року за клопотанням відповідача було розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року було призначено розгляд справи в судове засідання.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», яка підписана представником Закарлюкою Ніною Сергіївною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 , третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златодом», про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко