Дата документу 24.05.2019
Справа № 522/8241/18
РІШЕННЯ
15 травня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Сидоренко В.М.,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 120 000,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.
2. Позов мотивований тим, що на початку серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 незаконно отримав від її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належні їй грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США, що на той момент за курсом НБУ складало 120 000,00 грн. з наступних підстав.
Позивачка стверджує, що незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності дали підстави для незаконних дій відповідача, який змусив її батьків в погашення нібито перед ним боргу передати йому її гроші в сумі 4000,00 доларів США.
Позивачка зазначає в позові, що в постанові про закриття кримінального провадження прокурором вказано наступне: «Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_1 ніколи не відмовлялась від повернення коштів в сумі 120 000,00 грн. Крім того, під час підготовчого засідання у Київському районному суді м.Одеси, адвокат потерпілого ОСОБА_6 В.В. повідомив суд, що кошти було повернуто ОСОБА_2 Таким чином, факт несвоєчасного повернення коштів не може свідчити про наявність у боржника умислу на заволодіння грошовими коштами, так як ОСОБА_1 ніколи не відмовлялась повернути отримані кошти».
Позивачка стверджує, що оскільки ОСОБА_2 було скоєно правопорушення відносно неї за ч.1 ст.190 КК України, де її визнано потерпілою, то в даному випадку ОСОБА_2 внаслідок його протиправних дій, спрямованих на незаконне отримання коштів, незаконне обвинувачення її у злочині, якого вона не скоювала, завдано їй та її батькам моральної шкоди, яка полягала у приниженні честі, гідності, престижу, ділової репутації, моральних переживань, у порушенні права у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми та інше.
На підставі викладеного позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.
3. Відповідач 13.11.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити у позовній заяві (а.с.74-75 т.1), посилаючись на те, що позовна заява подана з порушенням вимог передбачених ст.ст.175, 177 ЦПК України.
4. Відповідач 16.01.2019 року надав до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити у позовній заяві (а.с.154-160 т.1), посилаючись на те, що твердження позивача, яка посилається на пояснення своїх батьків не відповідають дійсності, оскільки в квітні 2014 року він (відповідач) познайомився з ОСОБА_1 Позивачем було обіцяно на протязі двох тижнів через головний офіс банка в м.Києві зменшити кредит до 200 000 грн. Відповідач передав ОСОБА_1 30 000 грн. за виконання цієї справи. По закінченню двох тижнів ОСОБА_1 нічого з обіцяного не виконала, але заявила, що необхідно почекати. В серпні 2014 року ОСОБА_1 зателефонувала йому та заявила, що все складається добре, необхідно їхати в м.Київ, що є можливість вирішити це питання, але умови змінились і їй необхідно для цього 120 000 грн. При зустрічі вона його переконала і він передав ОСОБА_1 ще 90 000 грн. Після цього ОСОБА_1 захворіла, але обіцяла поїхати в м.Київ тільки після одужання, в грудні 2014 року він наполіг надати йому розписку на отримання Шахміною 120 000 грн. Позивачка написала розписку та запевнила його, що їй уже краще і вона займеться його питанням, але обіцянку не виконала.
В лютому 2015 року відповідач звернувся до позивачки про припинення послуг та повернення йому отримані гроші.
В березні 2015 року відповідач з новин в Інтернеті довідався, що ОСОБА_1 арештована за шахрайство. Через деякий час вона йому зателефонувала та запевнила, що пам`ятає про нього, але знаходиться у від`їзді, гроші йому поверне коли приїде в м.Одесу та вона не повідомила, що знаходиться під вартою.
Відповідач зазначає у відзиві, що у зв`язку з тривалим неповерненням ОСОБА_1 коштів, він в червні 2015 року звернувся із заявою про злочин до Хаджибеєвського РВ м.Одеси. ОСОБА_1 на протязі червня і липня 2015 року телефонувала йому та запевняла, що поверне гроші. Після пред`явлення ОСОБА_1 підозри в шахрайстві, остання доручила своїй матері та адвокату Байрактарь О.В. повернути йому 120 000,00 грн. взамін на розписку та зобов`язання не мати до неї претензій.
Відповідач стверджує, що він сам не телефонував ні адвокату, ні матері ОСОБА_1 та не вимагав останніх повернути гроші, також нікому він не погрожував. Вони самі йому зателефонували, домовились про зустріч та в перших числах серпня 2015 року приїхали до нього на роботу, де мати Шахміної від імені останньої повернула йому гроші в сумі еквівалентній 120 000,00 грн. На їх вимогу він передав їм розписку ОСОБА_1 від 2 грудня 2014 року про те, що остання отримала від нього 120 000,00 грн.
Також, відповідач зазначає у відзиві, що доказів, що свідчили про виконання нею обов`язків за договором з ОСОБА_2 по врегулювання його заборгованості перед АТ «Укрсиббанк», що вона зверталась з питанням врегулювання заборгованості ОСОБА_2 перед банком позивачка не надала.
5. Позивачка 08.02.2019 року надала до суду відповідь на відзив (а.с.178-184 т.1), стверджуючи, що судом при розгляді даної справи допущено порушення вимог ЦПК, її вимоги позову законні, вони підтверджені відповідачем, також повинні бути з числа доказів по справі виключені копії розписки, телефонних розмов на диску тощо.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
6. Позивачка 23.10.2018 року надала до суду клопотання про приєднання доказів по справі (а.с.44-61 т.1).
7. Відповідач 30.10.2018 року звернувся до суду із заявою про надання матеріалів справи до ознайомлення та можливості зробити фотокопії справи (а.с.71 т.1).
8. Позивачка 26.12.2018 року, 09.01.2019 року надала до суду заяви на виконання ухвали суду від 07.12.2018 року про залишення позовної заяви без руху (а.с.85-87, 121-122 т.1) та копії документів до неї засвідчених належним чином (а.с.88-107, 124-136 т.1).
9. Представник відповідача 28.12.2018 року надав до суду заяву про надання часу для подачі відзиву на позов (а.с.112 т.1).
10. Представник відповідача 15.01.2019 року надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.141 т.1).
11. Позивачка 16.01.2019 року надала до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.142-144 т.1).
12. Позивачка 22.01.2019, 25.04.2019 надала до суду заяви про розгляд справи без її участі (а.с.163-164, 212 т.1).
13. Відповідач в судовому засіданні 23.01.2019 року надав до суду заяву про виклик свідків (а.с.169 т.1).
14. Позивачка 08.02.2019 року надала до суду заяву про виключення з числа доказів по справікопії телефонних розмов на диску (а.с.186-188 т.1).
15. Представник відповідача 18.02.2019, 20.03.2019 надав до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.190, 195 т.1).
16. Представник відповідача в судовому засіданні 08.04.2019 року надав до суду письмове пояснення про виключення доказів з числа доказів (а.с.198-200 т.1), просив суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не заперечує, що надана копія розписки нею була написана, але так як відповідачем була повернута її матері, то відповідач не зможе оригінал надати суду та розписка вже була визнана доказом в кримінальному провадженні при проведенні досудового слідства.
17. Позивачка 14.05.2019 року надала до суду заперечення проти заяви ОСОБА_2 про виклик свідка (а.с.51-57 т.2).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
18. Ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року дану цивільну справу направлено на розгляд до Іллічівського міського суду Одеської області (а.с.27 т.1).
19. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 01.08.2019 року, справа розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.37 т.1).
20. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 02 серпня 2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.40-41 т.1).
21. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.12.2018 року позов залишено без руху (а.с.81-82 т.1).
22. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.12.2018 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання по справі (а.с.115-116 т.1).
23. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачки у проведенні судових засідання в режимі відеоконференції (а.с.173-174 т.1).
24. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2019 року клопотання відповідача про виклик свідка задоволено (а.с.35-36 т.2).
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
26. Згідно фабули даного витягу викладено, що: «в період часу з кінця по серпень 2014 року ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довіри отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 і 90 тисяч гривень, а всього 120 тисяч гривень для оформлення документів по погашенню і закриттю кредиту по квартирі в « ОСОБА_7 ». Грошові кошти були їй передані в автосалоні «Тойота», розташованому по вул.Балківській, 22-а в м.Одесі, заподіявши матеріальний збиток останньому на вказану суму.
28. З приводу повернення грошей сторони по справі спілкувались у вигляді СМС - повідомлень, що підтверджується копіями фотозображень СМС - повідомлень (а.с.7-9, 124-125 т.1).
- листа Суворовського ВП ГУНП в Одеській області від 29.07.2016 року на адресу позивачки (а.с.10, 133 т.1);
- її заяви (а.с.11-12, 131 т.1);
В мотивуючій частині постанови про закриття кримінального провадження (п.п.22-24) вказано наступне:
«Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_1 ніколи не відмовлялась від повернення коштів в сумі 120 000,00 грн.
Крім цього, під час підготовчого засідання у Київському районному суді м.Одеси, адвокат потерпілого ОСОБА_6 В ОСОБА_8 . повідомив суд, що кошти було повернуто ОСОБА_2
Таким чином, факт несвоєчасного повернення коштів не може свідчити про наявність у боржника умислу на заволодіння грошовими коштами, так як ОСОБА_1 ніколи не відмовлялась повернути отримані кошти.
В даному випадку вбачаються відносини цивільно-правового характеру, рішення якого входить в компетенцію суду».
31. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є батьками позивачки, вбачається, що на початку серпня 2015 року мати позивачки - ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 кошти у розмірі 4000 доларів США, що за курсом НБУ складає 120 000 грн. (а.с.22-23, 102-103 т.1)
34. Згідно копії розписки від 02.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн. за оформлення документів по квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 а та у випадку не оформлення документів зобов`язалась повернути грошові кошти в повному обсязі (а.с.216, 219 т.1).
38. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу прокурора часткового задоволено, Ухвалу Київського районного суду м.Одеса від 23.12.2015 року змінено, виключено з мотивувальної частини ухвали посилання суду на порушення права обвинуваченої на захист. В іншій частині ухвалу залишено без змін (а.с.242-242 т.1).
- довіреності (а.с.7-8 т.2);
- ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 17.07.2014 року (а.с.9 т.2);
- ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 19.01.2015 року (а.с.10-11 т.2);
- позовної заяви (а.с.12 т.2);
- довідок та розписок (а.с.13-20 т.2);
- заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2015 року (а.с.21-24 т.2);
- ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 24.03.2015 року (а.с.25-26 т.2);
- довіреностей (а.с.27-28 т.2);
- заяви про перегляд заочного рішення (а.с.29-31 т.2);
- клопотання (а.с.31 т.2);
- протоколу судового засідання (а.с.33-34 т.2).
V. Оцінка Суду.
40. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
41. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
42. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.
43. Загальні умови ч.1 ст.1212 ЦК України звужують застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, адже отримання однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони у порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
44. Крім того відповідно до тлумачень ст.1212 ЦК України коментована норма передбачає можливість виникнення недоговірних зобов`язань двох різновидів: а) внаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи; б) внаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого).
Умовами виникнення даних зобов`язань є: а) набуття (збереження майна, яке мало бути витрачене) однією особою; б) відповідна втрата майна (або неотримання майна) іншою особою; в) відсутність достатньої правової підстави для цього (угоди сторін, вказівки закону тощо). При цьому до відсутності правової підстави ч.1 ст.1212 ЦК прирівнює ситуацію, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (наприклад, договір визнаний недійсним).
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
45. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
46. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
47. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
48. З наведених обставин та положень законодавства, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт безпідставного заволодіння ОСОБА_2 грошових кошті у сумі 120 000,00 грн., оскільки правовою підставою їх набуття були правовідносини між сторонами по справі щодо зобов`язання позивачки пільгового погашення кредитних зобов`язань по іпотеці на квартиру, які мав ОСОБА_2 перед АКІБ « ОСОБА_9 ». На виконання вказаного зобов`язання позивачка отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. Вказані зобов`язання позивачка не виконала, тому відповідачу вказані грошові кошти були повернуті.
50. Отже, повернення вказаної суми боргу відповідачу не свідчить про безпідставність набуття ним відповідного майна.
51. При таких обставинах суд доходить до висновку , що позовні вимоги безпідставні, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому позов в частині стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 120 000,00 грн. не може бути задоволений з підстав, викладених у позовній заяві.
52. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.
Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
53. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
54. Оскільки вимоги позивача про стягнення майнової шкоди є безпідставними, не підлягає задоволенню і вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, яка має похідний характер.
55. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
56. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
57. Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
58. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
З цих підстав, керуючись ст.ст.1212, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.
4. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
5. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
6. Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2019 року.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко