Справа № 569/5089/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучина Н. Г.
Провадження № 22-ц/802/948/19 Категорія: 3 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Федонюк С.Ю., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю:відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Костевича Т. О .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 поданою його представником ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №018-0149/12, укладеного 14.12.2012 ВДВС Рівненського МУЮ Рівненської області та Рівненською філією ТзОВ "Укрспецторг групп" про передання на прилюдні торги домоволодіння, яке складається із земельної ділянки та житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та визнання недійсними прилюдних торгів та скасування протоколу, Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

У травні 2017 року ОСОБА_5 , діючи як представник від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок (домоволодіння) та земельну ділянку (кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться на АДРЕСА_1 . До набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Необхідність в забезпеченні позову обґрунтовувала тим, що за недійсними правочинами, що є предметом позову, було відчужено житло, право користування яким належить неповнолітній ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться на АДРЕСА_1 . Власником указаного майна є ОСОБА_1 Існує реальна можливість, що за період розгляду позову та винесення законного рішення, ОСОБА_1 буде здійснено подальше відчуження майна, яке було відчужено внаслідок договорів, що є предметом позову. Відчуження майна спричинить збільшення кількості відповідачів та утруднить розгляд справи у строки, які передбачені процесуальним законом, може нанести збитки набувачам майна.

Ухвалою Рiвненського мiського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року заяву задоволено.

Постановлено накласти арешт на житловий будинок (домоволодіння) та земельну ділянку (кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться на АДРЕСА_1 та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна до набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Костевич Т.О. подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати. Вказав, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на належне на праві приватної власності майно ОСОБА_1 .

В ухвалі суд не навів жодних обґрунтованих доводів та належних доказів того, що ОСОБА_1 здійснюються дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна.

ОСОБА_1 є законним власником придбаного на прилюдних торгах та повністю оплаченого ним житлового будинку (домоволодіння) та земельної ділянки (кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Крім того зазначає, що ухвалами Рівненського міського суду від 24.04.2017 року та від 04.05.2017 року (справа № 569/5089/17) було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане вище майно.

Вважає, що жодних правових підстав для забезпечення позову немає. ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка - ОСОБА_3 , жодного законного відношення до даного майна не мають, оскільки не є його володільцями, користувачами та розпорядниками. Такі їхні дії, у даній справі, свідчать про зловживання процесуальними правами та незаконне обмеження ОСОБА_1 у праві власності на належне йому майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до статтей 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 01 жовтня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи.

Проте, позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Неявка позивача та її представника у судове засідання сприяє затягуванню розгляду справи, наслідком чого є порушення розумних строків розгляду справи, визначених ЦПК України, а тому колегія судді вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За своїм правовим змістом забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Накладаючи арешт на спірне майно, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про необхідність забезпечення даного позову зазначеним способом, оскільки позивач звернувся до суду з вимогами визнати недійсним договір № 018-0149/12, укладений 14 грудня 2012 року Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області та Рівненською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» про передання на прилюдні торги домоволодіння, яке складається з земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнати недійсними прилюдні торги, проведені Рівненською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» 26 березня 2013 року на виконання договору № 018-0149/12 від 14 грудня 2012 року, оформлені Протоколом № 018- 0149/12 від 26 березня 2013 року;скасувати протокол № 018-0149/12 від 26 березня 2013 року, Акт Рівненською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг», Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2009, видане 20 серпня 2013 року та реєстраційні записи № 2186110 та № 2184866 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірне майно.

Обраний судом спосіб забезпечення позову колегія суддів вважає співмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що належним чином забезпечить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду в цій частині є невмотивованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала суду в частині накладення арешту на спірне майно постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України(в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) .

Разом з тим, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд заборонив будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь - які дії щодо спірно майна, та не звернув уваги, що такі дії повинні бути конкретизованими, забезпечивши позов у такий спосіб суд фактично обмежив можливість відповідача користуватися майном, таким чином практично вирішив спір по суті, що є неприпустимим на стадії забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, врахувавши зміст позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь - які дії щодо житлового будинку (домоволодіння) та земельної ділянки (кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться на АДРЕСА_1 , оскільки обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову не відповідає ні позовним вимогам, ні вимогам процесуального закону.

Крім того, місцевий суд у оскаржуваній ухвалі не навів правових підстав застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції в частині застосування заходу забезпечення позову у виді заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку (домоволодіння) та земельної ділянки кадастровий № :01 :066: 0066), що знаходяться в АДРЕСА_1 необхідно скасувати.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 160 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 указує на те, що їй не було надіслано ухвалу Волинського апеляційного суду від 05.09.2019 про закінчення підготовки та призначення справи до розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу позивача та її представника на те, що положеннями ст. 366 ЦПК України не передбачено обов`язку суду надсилати копію такої ухвали учасникам справи.

Разом з тим, листами-повідомленнями апеляційного суду від 05.09.2019 та від 19.09.2019 позивача та її представника повідомлялося про час і місце судового засідання (Том ІІ а.с. 2, 58).

Також з матеріалів справи вбачається, що апеляційне провадження у справі відкрито ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29.05.2017 (Том І а.с. 48), ухвала вручена позивачу і її представнику (Том І а. с. 52. 53, 54), представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу (Том І а. с. 67-69), відповідно до вимог ст. 298 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги). Нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено відкриття апеляційного провадження повторно.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 поданою його представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року в частині заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку(домоволодіння) та земельної ділянки кадастровий № :01:066:0066), що знаходяться в АДРЕСА_1 скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 160 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: