Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1580/14-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №288/1580/14-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження

у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 березня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Рудника М.І. в смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (надалі - ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою, в якій просило на підставі статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або первісний кредитор) на ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Заяву обґрунтовувало тим, що Попільнянським районним судом Житомирської області виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2007 року №014/0983/85/56563. Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк», а надалі - між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 29 червня 2017 року укладені договори відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, внаслідок чого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 березня 2019 року здійснено заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2014 року в цивільній справі №288/1580/14-ц на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні відмовити. Зазначає, що суд замінив стягувача за відсутності в матеріалах справи виконавчого листа, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи. Суд не врахував обсяг кредитного зобов`язання та не з`ясував, чи дійсне воно на момент заявлення вимог про заміну стягувача. Вважає, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не довело належними доказами перехід до нього права вимоги за кредитними зобов`язаннями боржника. Не досліджено також питання відповідності договору про відступлення права вимоги Закону України «Про іпотеку».

ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. Зазначає, що процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно зі Законом України «Про виконавче провадження». Також, заявником до суду було надано витяг з реєстру боржників, а не сам реєстр, про що чітко зазначено в заяві про заміну, оскільки за Договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року №114/42-ДГ була відступлена заборгованість не лише за кредитним договором, що укладений з ОСОБА_1 , а й за іншими кредитними договорами. Оскільки реєстр боржників містить персональні дані інших боржників, надання його до суду в поновному обсязі суперечить частині 2 статті 14 Закону України «Про захист персональних даних». Доводи апеляційної скарги щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги є безпідставними, оскільки законодавець відповідно до ст.516 ЦПК України не пов`язує заміну кредитора в зобов`язанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про заміну кредитора має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв`язку із таким не повідомленням боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, у тому числі, й у випадку виконання зобов`язання первісному кредитору.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 11 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2007 року №014/0983/85/56563 у сумі 2 998 174,03 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 33 868,88 доларів США (437 185,46 грн.); заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 28 556,98 доларів США (368 618,52 грн.); пеню за невчасне повернення кредиту та сплату процентів - 2 192 370,05 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.98-102). Рішення суду набрало законної сили 15 квітня 2015 року.

На підставі виконавчих листів, виданих Попільнянським районним судом 27 квітня 2015 року, постановами державного виконавця відділу ДВС Попільнянського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року відкриті виконавчі провадження за №49940211 та №49939835 (а.с. 42-43).

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» 29 червня 2017 року укладено договір відступлення права вимоги №114/42, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 12 червня 2017 року № 014/0983/85/56563, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» (а.с.6-8).

Цього ж дня, 29 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №114/42 ДГ, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 12 червня 2007 року №014/0983/85/56563 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 9-13).

Пунктом 2.3 вищевказаного договору №114/42-ДГ зазначено, що внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29 червня 2017 року боржник ОСОБА_1 має залишок заборгованості за кредитом від 12 червня 2007 року №014/0983/85/56563 у сумі 6 481 128,36 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частин першої, другої та п`ятої ст.15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої ст.11 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів першого та другого частини першої ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, за своєю правовою природою заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження та її заміна новим кредитором проводиться за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як у межах відкритого виконавчого провадження, так й за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути здійснена на будь-якій стадії процесу.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05 березня 2018 року в справі № 61-630св18, від 15 серпня 2018 року в справі № 61-20171св18, від 30 січня 2018 року в справі № 61-1698св17, які узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, на підставі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора поза межами виконавчого провадження та не залежить від відкритого виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних документів та доказів про повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не змінюють висновків суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення ст. 516 ЦК України, частини другої ст.517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15, де вказується, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

За таких обставин, згода боржника є не обов`язковою на заміну кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок зміни кредитора в договорі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті дев`ятому статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження». Ініціювання відкриття виконавчого провадження тощо.

Виконання судового рішення - є заключним етапом юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, належними та допустимими доказами не спростовано перехід права вимоги до заявника.

Обставини, на які посилається боржник в апеляційній скарзі з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребують. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає, а тому вона залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.