печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В

при секретарі - Василенко Д.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засідання цивільну за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталії В`ячеславівни, Державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, просить визнати недійсним заповіт від 26 листопада 2013 року, який підписаний від імені ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-5082;

Позивач посилається, як на підставу для визнання заповіту на ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, посилався на те що на останніх роках життя тяжко хворіла, лікувалась в Київському міському клінічному онкологічному центрі , приймала сильнодіючі препарати , що впливали на її свідомість, не усвідомлювала значення власних дій та не могла керувати ними. В судовому засіданні позивач, представник позивача, позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача заперечували проти позовних вимог, вважають їх необгрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та чинному законодавству. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність вказаної обставини, тобто підстави для визнання заповіту недійсним. Не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставину, що під час вчинення оспорюваного правочину, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Представник 3- особи в судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 25.04.2017р. відкрито провадження по справі.

На підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 23.11.2017 року задоволено клопотання позивача та призначена посмертна судово-психіатрична експертиза .

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка є внучкою ОСОБА_5 .

Встановлено, що ОСОБА_5 складено заповіт від 26 листопада 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-5082; згідно якого заповідала все своє майно ОСОБА_2 .

Відповідно до ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач посилається, як на підставу для визнання заповіту недійсним, на ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину робиться перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №222 від 26.03.2018 року, наданого комісією експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи за результатами посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 , ОСОБА_5 на час підписання заповіту від 26.11.2013р. будь-якими хронічними чи тимчасовим психічним розладом не страждала і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. ОСОБА_5 під час підписання та складання заповіту від 26.11.2013р. за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.(а.с.203-205)

Таким чином, встановлені докази в їх сукупності , а саме покази сторін в сукупності з висновком експерта не підтверджують тієї обставини, що на момент вчинення оспорюваного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та 26.11.2013р. усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 , усвідомлювала значення своїх дій, могла вільно керувати ними, не виявляла жодних ознак, які б могли поставити під сумнів дану обставину, перебувала при свідомості та ясному розумі, волевиявлення було вільним і відповідало її волі, відповідно до ст.237,1233 ЦК України.

Таким чином, підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, згідно з приписами статей 203, 215, 225 ЦК України відсутні.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 237, 1233 ЦК України , ст.12, 141, 81, 263, 264, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталії В`ячеславівни, Державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Дата складання повного тексту рішення 20.04.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.