Дата документу 13.05.2019
Справа № 334/9350/18
Провадження № 2/334/1542/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований він, його дружина ОСОБА_3 та відповідач по справі. Реєстрація відповідача відбулася за його проханням, оскільки це було йому необхідне для оформлення пенсії, оскільки будь-якого житлового приміщення у власності останній не мав.

Будучи прописаним у квартирі позивача, ОСОБА_2 фактично жодного дня не мешкав за вказаною адресою, житлом квартири не користувався, не ввозив особистих речей, та не зберігає й сьогодні, що підтверджується актом про непроживання.

У зв`язку з реєстрацією ОСОБА_2 в належній позивачу квартирі, останній повинен сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує його право на володіння та розпорядження своєю власністю, оформлення субсидії.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. З запереченнями чи заявою про розгляд справи без її участі до суду не зверталась.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 30.03.2005 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6905132 від 04.04.2005 року.

Згідно долученої до матеріалів справи копії Домової книги та Акту квартального комітету №149 Дніпровського району м. Запоріжжя від 04.12.2018 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи з 24.03.2007 року зареєстрованим у вищевказаній квартирі фактично ніколи у ній не мешкав. Реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_2 також підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.12.2018 року.

Згідно пояснень позивача, реєстрація останнього за вказаною адресою чинить ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим останній не може оформити державну допомогу субсидію, а крім того, ОСОБА_2 не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично більше року не проживає у належній позивачу квартирі, житловим приміщенням якої не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки з позивачем не підтримує жодних стосунків, тому в силу ст.. 406 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.