Постанова

Іменем України

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 390/1611/16-ц

провадження № 61-42613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - державний нотаріус Кіровоградської нотаріальної контори Усач ТетянаАнатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року у складі судді: Терещенко Д. В. та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2018 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася із позовом до ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус Кіровоградської нотаріальної контори Усач Т. А. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належну йому частину будинку, яку він заповідав їй. Вона вважає себе такою, що прийняла спадщину, тому що на час відкриття спадщини ОСОБА_7 постійно проживав у її будинку по АДРЕСА_1, вона доглядала за ним до смерті та здійснила його поховання. Щодо прийняття спадщини між нею та ОСОБА_5, яка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, існує спір, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Позивач просила встановити факт постійного проживання з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області 26 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2018 року, позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем доведено факт постійного проживання разом із ОСОБА_7 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_1, піклувалання про нього до дня смерті, в тому числі під час проходження ним стаціонарного лікування у медичних закладах. Оскільки позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулася із касаційною скаргою на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували усі фактичні обставини справи, не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, поясненням свідків, зробили висновки, що не ґрунтуються на доказах. Суди не взяли до уваги довідку № 722 від 16 листопада 2016 року та довідку управління Пенсійного фонду за № 2501/03-34 від 13 листопада 2015 року, про те, що ОСОБА_7 перебував на обліку і отримував пенсію у зв'язку з інвалідністю інвалідності за адресою: АДРЕСА_2, до самої смерті. Суди упереджено оцінили довідку за № 336 від 01 листопада 2016 року територіального центру соціального обслуговування Кіровоградського району, що підтверджує факт проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_2. ОСОБА_5 вважає, що суди неправильно відобразили у рішеннях показання свідків та надали їм неналежну оцінку.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_3, про що засвідчено дільничним лікарем-терапевтом у виданому ОСОБА_4 лікарському свідоцтві про смерть № 26 від 08 лютого 2014 року. Поховання ОСОБА_7 здійснила ОСОБА_4, що підтверджено договором-замовленням про надання ритуальних послуг від 08 лютого 2017 року та поясненнями свідків.

Відповідно до складеного 30 жовтня 2012 року заповіту ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року встановлено, що ОСОБА_7 належав на праві спільної сумісної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_4.

У частині третій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Суди встановили, що позивачем доведено факт постійного проживання разом із ОСОБА_7 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_1, піклування про нього до дня смерті, в тому числі під час проходження ним стаціонарного лікування у медичних закладах.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_4 довела належними та допустимими доказами факт постійного проживання із ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Докази на які посилається ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель