Справа № 343/1576/18
Провадження № 22-ц/4808/760/19
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 13 березня 2019 року, в складі судді Монташевич С.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 30 квітня 2003 року по 10 квітня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Долинського районного суду від 24 квітня 2014 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 19 лютого 2014 року до досягнення дочкою повноліття.

Позивач зазначає, що через незначне непорозуміння вони тимчасово не проживали разом, однак згодом дійшли примирення і знову почали проживати як одна сім`я, вели спільне господарство та займались вихованням дочки. Відповідач їздила на заробітки до Польщі, а дочка перебувала на його утриманні та вихованні.

Оскільки сімейне життя в них з відповідачкою не склалось, ОСОБА_2 у червні 2018 року пред`явила виконавчий лист до виконання та повідомила його про те, що він повинен сплачувати аліменти на утримання дочки. На його адресу була надіслана постанова з відділу ДВС ГТУЮ від 06.06.2018 року про те, що в нього є заборгованість по аліментах, яка становить 17000 грн.

Позивач зазначив що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на доньку вони з дружиною проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство у зв`язку з чим остання не отримувала виконавчий лист та не намагалася стягувати аліменти у примусовому порядку. Гроші на утримання доньки надавалися ним добровільно.

З червня 2018 року він справно сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, однак вважає, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 19 лютого 2014 року по 01 квітня 2018 року нарахована неправомірно.

Позивач вказав також що на даний час ніде не працює, допомоги по безробіттю не отримує, живе за рахунок тимчасових чи сезонних заробітків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості у розмірі 17000 гривень за період з лютого 2014 року по квітень 2018 року.

Рішенням Долинського районного суду від 13 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд не врахував те, що заборгованість по оплаті аліментів виникла не з його вини, а з вини відповідачки, оскільки у вказаний період вони спільно проживали та дочка була повністю на його утриманні. Відповідач навмисне ввела його в оману та не повідомила номер рахунку на який він міг перераховувати кошти на утримання дочки.

Визначений судом борг поставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки на даний час він ніде не працює, отримує соціальну допомогу як малозабезпечений, працює на тимчасових, сезонних роботах. Крім того, на його утриманні перебуває похилого віку батько-пенсіонер, який хворіє та потребує постійного догляду та допомоги.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористалась.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивах.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої виходив із того, що обставини на які посилається позивач не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 квітня 2003 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №53, який рішенням Долинського районного суду від 10 квітня 2014 року розірваний.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Долинського районного суду від 24 квітня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 19 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

У червні 2018 року відповідач отримав постанову з відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 343/523/14-ц виданого 25.08.2018 року Долинським районним судом про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, стягнення згідно виконавчого листа слід розпочати з 19.02.2014 року.

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів заборгованість по оплаті аліментів станом на 01 квітня 2018 року становить 17 000 грн.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Як на підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивач посилався на те, що дочка протягом чотирьох років після розлучення проживала разом з ним та перебувала на його утриманні.

Досліджуючи подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд першої інстанції правильно зазначив, що в матеріалах справи наявні докази того, що дочка п`ять днів на тиждень перебувала в навчальному закладі, на вихідні та канікули у час коли мати перебувала за кордоном відвідувала родичів батька, плату за навчання здійснювала відповідач ОСОБА_2 , натомість позивачем не надано доказів того, що він надавав у вказаний період матеріальну допомогу відповідачці чи дочці.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши указані вище обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко