Головуючий у 1-й інстанції Мирошниченко Ю.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, ухваленого 01 лютого 2019 року у м.Маріуполі (повний текст складено 08 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання транзакції недійсною, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання транзакції недійсною. Просив визнати транзакцію по картковому рахунку за платіжною карткою «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1 зі збільшення кредитного ліміту у розмірі 10 674 грн. 31 коп. недійсною.

В обґрунтування посилався на те, що є власником карткового рахунку, за яким емітовано платіжну картку «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 500 грн. на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В жовтні 2017 року під час судового розгляду дізнався, що у квітні 2013 року відповідач без його згоди, в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт до 10674 грн. 31 коп., що призвело до утворення заборгованості за кредитом у розмірі 27 997 грн. 41 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмолено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що твердження представника позивача про відсутність укладеного договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким збільшено кредитний ліміт, а також про неправомірність збільшення кредитного ліміту банком без попередньої згоди на те позивача, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки транзакція у розмірі 10674 грн. 31 коп., що є предметом позову, оформлена із порушенням ПАТ КБ «ПриватБанк» пункту 2.4 Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати саме тарифи, а зміна розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), даним пунктом не передбачена, тому твердження суду, що він належним чином ознайомився про зміну розміру кредитного ліміту є помилковим.

ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів оформлення, укладання та, відповідно, отримання ним, як позичальником пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, правил надання послуг (виконання робіт) і тарифів, що в сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Судом першої інстанції не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позивач, в момент підписання ним анкети-заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що умови містили право банку змінювати розмір наданого кредиту (кредитного ліміту).

Анкета-заява не містить посилання на суму кредиту в розмірі 10674 грн. 31 коп.

Не зрозуміло, звідки виникла сума боргу станом на 13 лютого 2018 року по карткових рахунках НОМЕР_1 в розмірі 20129 грн. 08 коп. та НОМЕР_8 в розмірі 87862 грн. 37 коп., якщо судом в 2017 році встановлено тіло кредиту в розмірі - 10674 грн. 31 коп. та заборгованість за користування кредитом в розмірі 27 997 грн. 41 коп. У виписках, наданих ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість по кредиту рахується не із суми боргу 27 997 грн. 41 коп., встановленої судом в 2017 році, а з інших сум.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача Малервейн М.С. , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 березня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит зі встановленням кредитного ліміту (сума не зазначена) на платіжну картку.

Відповідно до витягу з тарифів, базова сплата відсотків за користування кредитними коштами банком встановлена - 3 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, що, відповідно, складає 36 % річних.

З виписки карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 по картці НОМЕР_2 вбачається, що у квітні 2013 року були здійснені витрати (графа - банкомати) за цією карткою в сумі 15 147 грн. Станом на січень 2018 року баланс картки складає мінус 20 129 грн. (а.с.5-7).

За нормами ч.ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 218 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 627 та ч.1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами першою - третьою ст.633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків, введених в дію наказом СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, банк має право змінювати тарифи, а також умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картковим рахунком, згідно з п.1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду і змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 березня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згодний, про що свідчить його підпис.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт погодився з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також надав банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямо і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

За укладеним договором ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 дата відкриття 28 березня 2013 року з терміном дії до серпня 2016 року; НОМЕР_4 дата відкриття 29 березня 2013 року з терміном дії до січня 2017 року; НОМЕР_5 дата відкриття 29 березня 2013 року з терміном дії до грудня 2014 року; НОМЕР_6 дата відкриття 17 грудня 2013 року з терміном дії до серпня 2017 року; НОМЕР_7 дата відкриття 03 січня 2018 року з терміном дії до грудня 2021 року, що підтверджується наданою представником відповідача довідкою (а.с.50).

З виписки по рахунку за період з 29 березня 2013 року по 01 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не тільки систематично знімав кошти (оплата товару), а й систематично поповнював рахунок, тобто погодився з умовами договору та частково його виконував (а.с.24-35).

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 02 травня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнено заборгованість за кредитним договором б/н від 28 березня 2013 року у сумі 27 997 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 10 674 грн. 31 коп. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 17 323 грн. 10 коп.

Таким чином є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій відповідача в частині збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку.

Само по собі збільшення чи зменшення кредитного ліміту не є укладенням нового кредитного договору. Сума 10 674 грн. 31 коп., на яку посилався представник позивача в судовому засіданні, є заборгованістю за тілом кредиту, яка утворилась внаслідок часткового виконання взятих на себе ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором б/н від 28 березня 2013 року.

Посилання в апеляційній скарзі на не підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, з огляду на ст.6 ЦК України, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети позичальник мав право вимагати від банку надання Умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, а останній звільнений від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 1057 грн. 20 коп., приймаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева