Справа № 454/2359/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/237/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта - адвоката Отчак Н.Я., позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року, постановлене у складі головуючої судді Струс Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача та просила розірвати шлюб між сторонами, який був укладений 26.07.2003 р. в Двірцівській сільській раді Сокальського району, а також стягнути з відповідача у її користь аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що їхнє подружнє життя не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на життя. Все це призвело до втрати взаємних почуттів любові та поваги, близько чотирьох років вони не підтримують шлюбних відносин, за таких обставин не бажає зберігати шлюб.

Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачкою. Оскільки обов`язок по утриманню дитини покладений на обох батьків, то вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на трьох дітей.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований 26.07.2003 року в Двірцівській сільській раді Сокальського району, про що було зроблено актовий запис № 08, та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячно аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2018 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в дохід держави 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири грн. 80коп.) судового збору.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи. Посилається на те, що судом не було вжито заходів для примирення сторін, не враховано інтереси та права трьох неповнолітніх дітей на проживання у повноцінній сім`ї, судом не встановлено, що розлади у сім`ї є тимчасовими, конфлікти викликані випадковими причинами, а тому підстав для розірвання шлюбу не було. При цьому зазначає, що у рішенні є посилання на заяву відповідача про визнання позову та прохання проводити судове засідання без його участі, однак стверджує, що він такої заяви не подавав.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд вважає встановленим факт, що виключно позивачкою здійснюється догляд і утримання дітей , що не відповідає дійсності, оскільки він фінансово повністю утримує дітей. Вважає грубим порушення ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, не витребувавши довідку про доходи відповідача за останні шість місяців та не встановивши місце роботи.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначила про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що з відповідачем стосунки погіршились після винесення судом рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідач повністю залишив сім`ю, сторони проживають окремо, спільного побуту не ведуть, примирення вважає неможливим. Відповідача цікавить не шлюб та сім`я, а його репутація в аспекті його кар`єри.

Щодо розміру аліментів на утримання 3-х дітей, то такий відповідає вимогам ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 СК України, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України стягнення аліментів на 3-х і більше дітей в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) платника аліментів взагалі може здійснюватися за судовим наказом.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 26.07.2003 року зареєстрували шлюб в Двірцівській сільській раді Сокальського району Львівській області, після чого прізвище дружини « ОСОБА_2 », про що зроблено відповідний актовий запис № 08.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я між сторонами розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104 , ч. 1 ст. 110 , ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст.ст. 110, 114 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Оскільки, як зазначила позивач ОСОБА_2 вона не бажає миритися з чоловіком, суд не може примусити її зберегти шлюб.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 також пояснив, що не бажає миритися з дружиною, відновлення подружніх стосунків на ведення спільного господарства між ними неможливе, сім`я розпалась остаточно.

Таким чином, в ході розгляду справи Львівським апеляційним судом за участю обох сторін встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім`я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про розірвання шлюбу.

Між тим, від шлюбних стосунків сторони мають 3-х спільних дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Діти проживають разом з матір`ю.

Способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину між сторонами не досягнуто.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідач зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дітей та має фінансову можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно ч. ч. 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, має постійне місце праці - начальник відділу освіти і культури Великомостівської міської ради з 30.01.2018 року, отримує стабільну заробітну плату, розмір якої в середньому становить 12 000 грн. 00 коп., на утриманні інших дітей чи осіб, яких зобов`язаний утримувати, немає, користується автомобілем, а отже маючи можливість, зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дітей. Позивач працює вчителем Червоноградської ЗОШ №13, її місячний дохід становить 8000 грн. 00 коп., що є недостатнім на утримання її самої та трьох дітей. Разом із дітьми проживає у будинку, успадкованому від її дядька.

Таким чином, встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Сукупний розмір стягнутих аліментів, який становить половину щомісячного доходу відповідача, не перевищує гранично допустимого розміру аліментів, які можуть бути стягнуті відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», та в повній мірі відповідає потребам дітей, а також є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Необхідно зазначити, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, законодавець передбачив гарантоване (без дослідження обґрунтованості заявлених вимог по суті) право того з батьків, на утриманні якого перебувають троє дітей, на стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини місячного доходу платника аліментів.

При цьому, указана вимога з набранням чинності нової редакції ЦПК, може бути пред`явлена як в наказному, так і позовному провадженні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стягнення меншої частини від доходу платника аліментів у позовному провадженні можливе, якщо відповідач доведе, що в силу об`єктивних причин, як-то матеріального стану або стану здоров`я, він позбавлений можливості сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Між тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неспроможність відповідача сплачувати визначений судом першої інстанції сукупний розмір аліментів (1/2 частина від доходу ОСОБА_1).

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

При цьому, у ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, прав і обов`язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з`ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому таке підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.