Дата документу 20.02.2019 Справа № 315/1429/17
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 315/1429/17 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В позові позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 23.11.2012 року відповідач отримав кредит в сумі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 31.10.2017 року склала в сумі 42460,49 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 1222,47 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 34639,90 грн., заборгованість за комісією та пенею в сумі 4100 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1998,12 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість в сумі 42460,49 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Пиватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом 30 листопада 2017 року, пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.11.2012 року відповідач отримав кредит в сумі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При оформленні кредитної картки позичальник була ознайомлена і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту.

У заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі „відмітки Банку. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Дата закінчення дії карти співпадає з датою закінчення дії Карти Держателя. По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором (п.п.3.1; 3.3; 8.6; 9.3; 9.12 Умов і правил).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки "універсальна. 30 днів пільгового періоду", з якою ознайомлена та погодилася відповідач, передбачено що розмір щомісячних платежів (які включають в себе плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів визначено до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 2.1.1.12.5 цього ж розділу Умов визначено, що погашення за кредитом за платіжними картками без установленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Підпунктом 2.1.1.12.6.3 Умов визначено, що проценти за використання кредиту (в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом), передбачені тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту засоби, з дня списання суми карткового рахунку.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно погашення за кредитним договором не здійснювала, у зв'язку із чим станом на 31.10.2017 року склала в сумі 42460,49 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 1222,47 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 34639,90 грн., заборгованість за комісією та пенею в сумі 4100 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1998,12 грн..

Із наданої суду першої інстанції довідки від 17.04.2018 року №20171127/1253 вбачається, що 23 листопада 2012 року ОСОБА_3 було видано картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 остання з них мала термін дії до 08/16 року (а.с.78).

Доказів того, що після закінчення строку дії платіжних карток відповідачем була отримана нова картка, матеріали справи не містять.

З розрахунку заборгованості, з графи "Сума погашення за наданим кредитом" вбачається, що відповідач останній платіж відповідачем проведено 01 липня 2014 року в сумі 100,00 грн.

При цьому, вирішуючи спір суд першої інстанції не дотримався встановленого ст. 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не надав їм належної оцінки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За кредитним договором, яким встановлено кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяці дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Умовами договору №б/н від 23.11.2012 року, поряд зі встановленням строку дії картки сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії останньої виданої відповідачу картки серпень 2016 року, останній платіж було здійснено відповідачем 01.07.2015 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 30.11.2017 року, отже, в межах трирічного строку позовної давності щодо щомісячних платежів відповідно до розрахунку ( а.с. 4).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

В позовній заяві ПАТ КБ " ПриватБанк" зазначає, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки ( а.с. 2).

Кредитні картки № НОМЕР_1, НОМЕР_3 остання з яких була отримана відповідачем з терміном дії до 08/16.

Виходячи з наведеного в межах строку позовної давності за період з 30.11.2014 року по 30.11.2017 року підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту - 1111,07 грн., пеня за період з 30.11.2016 року по 30.11.2017 року - 1200 грн. та відсотки за період з 30.11.2014 року по строк дії кредитної картки серпень 2016 року - 10554,33 грн.

Разом із тим, колегія враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 1998,12 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.11.2012 року у розмірі 12865,4 грн., яка складається з наступного: 1111,07 грн. - заборгованість за кредитом, 10554,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, пеня - 1200 грн. а також судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 520,18 грн. за подачу позову, 780,27 грн. за подачу апеляційної скарги, що разом становить 1300,45 грн. відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та пронаявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року у цій справі скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2012 року в розмірі 12865,4 грн., яка складається з наступного: 1111,07 грн. - заборгованість за кредитом, 10554,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, пеня - 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір в сумі 1300,45 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019р.

Головуючий

Судді: