Справа № 301/2075/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Іршавського районного суду від 05 жовтня 2018 року (у складі судді Марковича І.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Греблянської сільської ради Іршавського району про визнання частково незаконним і часткове скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у жовтні 2018 р.

Просила:

-визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Греблянської сільської ради народних депутатів Іршавського району Закарпатської області від 13 березня 1997 р. №4 - у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибної ділянки);

-визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 1997 р., виданий Греблянською сільською радою Іршавського району Закарпатської області.

На обґрунтування позовних вимог указала, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,20 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 1997 р. і на підставі рішення виконавчого комітету Греблянської сільської ради народних депутатів Іршавського району Закарпатської області від 13 березня 1997 р. №4. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, який належить ОСОБА_2

Позивач звернулася до ПП «Зем-Сервіз» задля розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Розроблена документація була подана для визначення кадастрового номера земельної ділянки позивача, тоді і було встановлено, що на вказану земельну ділянку накладається земельна ділянка ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду від 21 грудня 2016 р. установлено, що огорожа з плаского шиферу з бетонним фундаментом (цоколем) частково розташована на спірній земельній ділянці, на яку мати відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , отримала державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 1997 р.

Ухвалою судді Іршавського районного суду від 05 жовтня 2018 р.у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Указує, що у цивільній справі №301/2075/18 і в цивільний справі № 301/1478/13-ц, на яку посилався суд першої інстанції як на підставу для відмови у відкритті провадження, є різні сторони, різний предмет і підстава позову, відтак суд не мав процесуальних підстав відмовляти у відкритті провадження на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 у червні 2013 р. про визнання незаконним і скасування рішення від 13 березня 1997 р., судове рішення у цій справі набуло законної сили 21 грудня 2016 р., відтак відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України є всі підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Колегія суддів не може повністю погодитись із висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права та обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відмова у відкритті провадження у такому випадку можлива лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і Греблянської сільської ради Іршавського району у жовтні 2018 р. (цивільна справа №301/2075/18), в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Греблянської сільської ради народних депутатів Іршавського району Закарпатської області від 13 березня 1997 р. №4 - у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибної ділянки); визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 1997 р., виданий Греблянською сільською радою Іршавського району Закарпатської області.

У цивільній справі № 301/1478/13, у якій рішення суду набрало законної сили 21 грудня 2016 р., і через наявність якого суд відмовив у відкритті провадження, сторонами первісного позову були: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Греблянська сільська рада Іршавського району та Управління Держгеокадастру в Іршавському районі. Предметом указаного позову було: визнання незаконним і скасування рішення десятої сесії Греблянської сільської ради Іршавського району шостого скликання від 29 листопада 2012 р. «01-02/47 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі, яка належить ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; зобов`язання управління Держземагенства в Іршавському районі вчинити певні дії; зобов`язання ОСОБА_2 повернути самовільну зайняту нею частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві власності; зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також у рамках цивільної справи № 301/1478/13 було пред`явлено зустрічний позов. Сторонами зустрічного позову були: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 Предметом зустрічного позову було: усунення перешкод у відновленні меж між земельними ділянками, які розташовані в АДРЕСА_1; зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 ,шляхом демонтування фундаментів з огорожею, бруківки та будки для собаки, а також перенесення трьох кущів винограду.

Відповідно і підстави у цих двох позовах були відмінними від позову, пред`явленого ОСОБА_1 в жовтні 2018 р.

Визначальним моментом для оскарженої процесуальної дії є тотожністьпозовів, тобто мають збігатися сторони, предмет і підстави позовів.

Як видно із суб`єктного складу, підстав і предмету позову у цивільних справах№ 301/2075/18 і № 301/1478/13 такі не є тотожними.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав відмовляти у відкритті провадження.

Судом першої інстанції узагалі не було проаналізовано чи має місце у цих двох справах однакові підстави та предмет позову, а також суб`єктний склад учасників. Із матеріалів справи вбачається зворотне.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі, однак апеляційним судом установлено, що тотожності в цих двох спорах не має.

У контексті наведеного суд першої інстанції не мав правових підстав длявідмови у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа- направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 318, 382, 383, 384, 389 ч.1 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити . 2.Ухвалу судді Іршавського районного суду від 05 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Судді: