Справа №538/665/19
Провадження по справі №2/538/334/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Криворучко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

16.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, в якій просила: стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) до закінчення її навчання.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є рідною дочкою відповідача. 15.05.2010 року шлюб між її батьками розірвано. На даний час не одружена і не працює, так як проходить навчання на 3 курсі Лохвицького механіко-технологічного коледжу Полтавської державної аграрної на денному відділенні бродильного виробництва і виноробства. Оскільки ніде не працює то потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється тому і змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та дату розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності. Додав, що на даний час є інвалідом 2-ї групи і перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності. За станом здоров`я не дає можливості працювати.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає, що позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході судового засідання встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 який 18.05.2010 року розірвано, (а.с. 3).

Від даного шлюбу мають дочку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23.01.2001 року, (а.с.2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_1 досягла повноліття.

З 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання у Лохвицькому механіко-технологічного коледжу Полтавської державної аграрної на денному відділенні бродильного виробництва і виноробства. Термін навчання визначений до 30 січня 2020 року, що підтверджено довідкою навчального закладу № 28 від 25.03.2019 року. (а.с.6).

Окрім того в судовому засіданні встановлено, що відповідач являється інвалідом 2-ї групи і через свій незадовільний стан здоров`я не має змоги працювати. На даний час перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності, інших доходів не має, (а. с. 15).

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У ч. 1ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов`язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку (сина) з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 має 2-гу групу інвалідності, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 грн. 00 коп., іншого доходу відповідач не має.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд враховує, що особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.

Відповідач надав докази, які підтверджують його неспроможності надавати матеріальну допомагати повнолітній доньці.

З огляду на викладені обставини, що встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що у батька - відповідача по справі відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, оскільки його розмір доходу - не дозволяє утримувати себе та повнолітню дитину - дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, враховуючи викладене вважає, що відповідач не має можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 182, 199-200 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного суду

Полтавської області В.А.Бондарь