Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4066/19
Р І Ш Е Н Н Я

01 жовтня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Кузьмінського Олексія Олександровича до Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси про зняття арешту з майна ,-

встановив:

ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Кузьмінського О.О.. звернувся до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси про зняття арешту з майна.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору міни квартири від 23 грудня 1994 року йому належить квартира АДРЕСА_1 . З`ясувалось, що на підставі постанови Придніпровського РВ ДВС на квартири був накладений арешт. На звернення позивача до Придніпровського ВДВС м.Черкаси відповідачем було надано лист № 17370 від 24.05.2018, яким повідомлено, що виконавче провадження завершено і підстав для зняття державним виконавцем арешту не має, в зв`язку з чим він звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 07 червня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково повідомив, що арешт на квартири накладався на підставі виконавчого листа №2-3500, який виданий 29.04.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Придніпровська СУБ» боргу в сумі 1276,21 грн. На день розгляду справи борг відсутній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи, 24 вересня 2019 року надав відзив на позовну заяву та поросив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяви сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору міни квартири від 23 грудня 1994, записаного в реєстрову книгу № 71 Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації, належить квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.12.2013 року за № 13202542 на підставі постанови Придніпровського ВДВС м.Черкаси накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт накладений на майно боржника, знімаються, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення , а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Таким чином, виконавче провадження завершено, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки, як на думку суду, іншим шляхом поновити порушене позивача право щодо користування та розпорядження належним йому майном, немає.

При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

А тому враховуючи вищевикладене, надані письмові докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що накладений постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні № 13202542.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик