ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

14 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/1544/15

провадження № 822/458/19-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Ковальчук Н.О.,

представника позивача Клим Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2019 року у цивільній справі за заявою приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

В грудні 2018 року Кондрюк К.О. звернувся до суду із заявою про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2019 року заяву приватного виконавця Кондрюка К. О. задоволено.

Надано дозвіл на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс», а саме, нежитлового приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», одноповерховим нежитловим будинком з підвалом літ «А» загальною площею 202,501, сараю літ «Б», вбиральні літ «В», криниці літ «К». Нежитлова будівля забезпечена мережею електроенергії, газу, із задовільним технічним станом. Розташована в центральній частині населеного пункту на приватизованій земельній ділянці площею 0.2577 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури закладів громадського харчування з кадастровим номером: НОМЕР_1 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 .

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця Кондрюка К.О. в наданні дозволу на реалізацію майна. Вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Кондрюк К.О. подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що майно, яке підлягає реалізації не належить їй на праві власності.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву приватного виконавця Кондрюка К.О., суд першої інстанції виходив з того, що боржником ОСОБА_1 належним чином не проведено державну реєстрацію приміщень підвалу, вбиральні, криниці та сараю, а тому у приватного виконавця виникло право на звернення до суду з відповідною заявою, відповідно до ч.1, ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитись із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що в приватного виконавця Кондрюка К.О. перебуває на виконанні виконавче провадження №57276547 від 21 вересня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа від 23 листопада 2017 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області у справі №713/154/ 15-ц від 13 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №50/08-МК-21 від 19 вересня 2008 року в розмірі 625 631 гривню 31 коп.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2018 року змінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс».

В процесі примусового виконання судового рішення проведено опис та арешт майна боржника, а саме, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та розташоване на ній приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів встановлюється наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 «Про затвердження порядку реалізації арештованого майна». Відповідно до вказаного порядку:

- реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (Розділ ІІ, п.1);

- організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (Розділ ІІ п.2);

- заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі), зокрема у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду (Розділ ІІ п.3 абз.7);

- не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано (Розділ ІІ п.3 абз.9).

Відповідно до ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належить на праві власності кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 137,7 кв. м., та земельна ділянка площею 0.2577 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури закладів громадського харчування з кадастровим номером: НОМЕР_1 , яка знаходиться по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 серпня 2008 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 вересня 2008 року.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежність. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Посилання приватного виконавця в заяві на те, що боржником ОСОБА_1 належним чином не проведено державну реєстрацію приміщень підвалу площею 66,4 кв.м., вбиральні площею 5 кв.м., криниці, сараю площею 25, 6 кв.м. протирічить вимогам згаданих норм законодавства, оскільки зазначені приміщення є приналежністю до головних речей, тобто до кафе, разом із земельною ділянкою, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1

Отже, у приватного виконавця Кондрюка К.О. відсутні підстави для звернення до суду із вказаною заявою.

Крім того, право реалізації арештованого майна випливає прямо із Закону України «Про виконавче провадження» належить до повноважень державного виконавця та не потребує вирішення у судовому порядку. Закон України «Про виконавче провадження» не містить у собі такої підстави для звернення до суду з відповідним поданням, як надання дозволу на реалізацію майна.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а в задоволенні заяви приватного виконавця Кондрюка К.О. про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 374,376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви приватного виконавця Кондрюка Костянтина Олександровича про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

Судді (підпис) О.О.Одинак

(підпис) Н.Ю. Половінкіна

З оригіналом згідно: