Справа № 191/3313/18
Провадження № 2/191/974/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання права користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Іларіонівської селищної ради (10-ої сесії ХХ1У скликання) №191 від 26 червня 2003 року прийнято в комунальну власність Іларіонівської селищної ради від відомчого житлового фонду Державного підприємства Придніпровської залізниці гуртожиток для малосімейних громадян (КМС-6), розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 Радянська АДРЕСА_3 1. Цьому приміщенню надано статус житлового будинку багатоквартирного типу. Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради №152 від 20 листопада 2003 року кватиру №27 в житловому будинку №1 по вул.Радянській в смт.Іларіонове призначено службовим КМС-6 для заселення громадян - працівників колійної машинної станції №6 ДП Придніпровська залізниця. Розпорядженням №10 від 05 грудня 2007 року начальника КМС-6 виділено ліжко-місто в службовій кімнаті №27, поверх 3, працівнику підприємства ОСОБА_4 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 23 квітня 2010 року зареєстровано шлюб. 25 січня 2008 року ОСОБА_4 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року ОСОБА_5 , яка є донькою позивача, зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради №41 від 26 квітня 2018 року виключено із числа службових жилих приміщень квартиру №27 житлового будинку АДРЕСА_2 . На даний час вказана квартира перебуває в комунальній власності Іларіонівської селищної ради. Позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і з 10 листопада 2016 року була знята з реєстрації з вказаної адреси. В листопаді 2016 року позивач вселилася в АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 . У липні 2018 року позивач звернулася до Вларіонівської селищної ради з заявою про реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою. В заяві чоловік позивача ОСОБА_4 , як наймач житлового приміщення, надав письмову згоду на реєстрацію позивача. Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №77 від 31 липня 2018 року позивачу було відмовлено в реєстрацїї місця проживання за вказаною адресою у зв`язку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 і та ОСОБА_3 , які зареєстровані і проживають за вищевказаною адресою не надали письмової згоди на реєстрацію позивача. Отже, відповідачі не визнають права позивача на користування квартирою, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати за нею право користування вищезазначеною квартирою і стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати по справі.

Представником відповідачів було надано відзив на позов, де зазначено, що відповідно до п.3 Постакнови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» від 20 червня 2018 року №498 жила площа в гуртожитках надається у вигляді ліжко-місця для проживання одинових осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах. ОСОБА_4 , як робітнику відокремленого структурного підрозділу «Колійна машинна станція №6» ДП «Придніпровська залізниця, було виділено ліжко-місце в службовій кімнаті № АДРЕСА_7 поверх АДРЕСА_8 , АДРЕСА_2 . Отже, законодавством не передбачено набуття рівного з іншими членами сім`ї права користування ліжко-місцем. Також позивач не надає суду належним чином завірену копію договору найму житлового приміщення. Також представник відповідачів посилається на те, що вказане житлове приміщення є двокімнатною квартирою. В одній кімнаті проживають відповідачі зщ двома дітьми, а в другій позивач з чоловіком і дитиною. Згідно ч.1 ст.47 ЖК Української РСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. У зв`язку з чим проживання в житловому приміщенні з площею 39,9 кв.м. двох сімей, що складаються з семи осіб, є порушенням прав відповідача. Крім того, вважає, що позивач самовільно зайняла дитлове приміщення і не має жодного права на нього. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач надала суду відповідь на відзив, де зазначила, що статус спірного житлового приміщення на час виникнення спірних правовідносин є житловим будинком багатоквартирного типу, а відносини, що стосуються приміщень гуртожитків та службових до даної справи не мають жодного відношення. Також вважає, що відповідач не надав суду доказів про те, що в смт.Іларіонове площа забезпеченості не менша 13,65 кв.м., тоді як згідно п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР житлове приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в цьому населеному пункті. Крім того, позивач зазначає, що вона є членом сім`ї ОСОБА_4 і вселилася вона у вказане приміщення з метою здійснення прав і обов`язків члена сім`ї, а також з метою витримання і виховання спільної дитини. З відповідачами позивач членом сім`ї не є. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заперечення на відповідь, де зазначила, що позивачем не надано суду доказів тому, що її чоловік отримав право на користування житловим приміщенням, оскільки наданий йому ордер на зайняття койко-місце у кімнаті гуртожитку з огляду на зміну відомчої належності і статусу житлового приміщення не є належним доказом набуття права користування квартирою, з огляду на те, що після передачі гуртожитку державного підприємства до виконавчих комітетів місцевих рад саме виконавчі комітети приймають рішення про надання квартири потребуючим поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств. Позивачем не надано суду жодного рішення виконкому ради про надання її чоловікові права проживання у вказаній квартирі. Також вважає, що посилання позивача щодо житлової площі суперечать вимогам закону, зокрема ст.47 ЖК Української РСР, якою імперативно встановлено, що розмір житлової площі на одну особу повинен складати саме 13,65 кв.м. Крім того, відповідач посилається на вимоги ч.3 ст.50 ЖК Української РСР, якою не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше оди новини особами, за винятком випадку, передбаченого ч.5 ст.54 цього Кодексу. Вважає, що позивач самовільно зайняла вищезазначене житлове приміщення без належних підстав. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що раніше вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак у 2016 року вона знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою у зв`язку з тим, що вказана квартира належала її матері і була нею продана. На даний час вона не має іншого місця проживання, а відсутність реєстрації не надає їй можливості влаштуватися на роботу, брати участь у виборчому процесі, стати на чергу для отримання житла, а також здійснювати інші гарантовані Конституцією України права людини і громадянина. Вона вже тривалий час мешкає у спірній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_4 і малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бере участь у сплаті комунальних послуг. Відповідачі також мешкають в казаній квартирі, при цьому відповідач ОСОБА_3 також свого часу поселилася в квартиру і невідомим шляхом зареєструвалася в ній, хоча її чоловікові ОСОБА_2 також наданий йому ордер на зайняття койко-місце у кімнаті гуртожитку.

Представник позивача Скиба В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала відзив на позов і просила у задоволенні позову відмовити. Також зазначила, що вона дійсно після одруження з чоловіком зареєструвалася у спірній квартирі, жодного дозволу у ОСОБА_4 вона не отримувала. У них з позивачем виникають конфлікти і проти її реєстрації в квартирі заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав відзив на позов і просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що у 2007 році йому дійсно було виділено ліжко-місце у спірному житловому приміщенні. Відповідачеві ОСОБА_2 також у вказаному приміщенні було виділено ліжко-місце. З того часу вони є повноправні користувачі приміщення. В подальшому відповідачі одружилися, ОСОБА_3 поселилася в квартирі. У 2010 році він одружився з ОСОБА_1 , яка також поселилися в квартиру. Проживають вони і відповідачі у різних кімнатах, всі мають дітей. Жодних листів з приводу його виселення з квартири він не отримував.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Іларіонівської селищної ради (10-ої сесії ХХ1У скликання) №191 від 26 червня 2003 року прийнято в комунальну власність Іларіонівської селищної ради від відомчого житлового фонду Державного підприємства Придніпровської залізниці гуртожиток для малосімейних громадян (КМС-6), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський АДРЕСА_9 , смт АДРЕСА_2 Радянська,1, що підтверджується копією відповідного рішення. Цьому приміщенню надано статус житлового будинку багатоквартирного типу.

Згідно копії рішення, рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради №152 від 20 листопада 2003 року кватиру №27 в житловому будинку №1 по вул.Радянській в смт.Іларіонове призначено службовим КМС-6 для заселення громадян - працівників колійної машинної станції №6 ДП Придніпровська залізниця.

Розпорядженням №10 від 05 грудня 2007 року начальника КМС-6 виділено ліжко-місто в службовій кімнаті №27, поверх 3, працівнику підприємства ОСОБА_4 , що вбачається з копії розпорядження.

Згідно копії свідоцтва про шлюб 23 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 23 квітня 2010 року зареєстровано шлюб.

25 січня 2008 року ОСОБА_4 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи.

26 лютого 2015 року у позивача з чоловіком народилася донька ОСОБА_5 , що доводиться копією свідоцтва про народження.

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи 04 травня 2018 року ОСОБА_5 , яка є донькою позивача, зареєструвана за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради №41 від 26 квітня 2018 року виключено із числа службових жилих приміщень квартиру №27 житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відповідного рішення.

На даний час вказана квартира перебуває в комунальній власності Іларіонівської селищної ради і виключена із числа службових, що також вбачається з повідомлення виконкому Іларіонівської селищної ради від 08 червня 2018 року.

Факт реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , і з 10 листопада 2016 року зняття її з реєстрації з вказаної адреси підтверджується копією довідки про зняття з реєстрації місця проживання.

Факт вселення позивача в листопаді 2016 року до спірної квартири у судовому засіданні не заперечувався і є встановленим.

У липні 2018 року позивач звернулася до Вларіонівської селищної ради з заявою про реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою, однак рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №77 від 31 липня 2018 року позивачу було відмовлено в реєстрацїї місця проживання за вказаною адресою у зв`язку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 і та ОСОБА_3 , які зареєстровані і проживають за вищевказаною адресою не надали письмової згоди на реєстрацію позивача, про що свідчить копія відповідного рішення.

Згідно копії рішення виконкому Іларіонівської селищної ради №47 від 24 червня 2011 року чоловіка позивача ОСОБА_4 було включено до загальної черги квартирного обліку виконкому селищної ради.

Довідкою Іларіонівської колійної машинної станції №422 від 07 лютого 2019 року підтверджується факт перебування чоловіка позивача ОСОБА_4 на квартирному обліку в позачерговому списку на отримання житла по Іларіонівському вузлу.

Як вбачається з довідки ТОВ «Альфа КЛ» від 25 лютого 2019 року послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій нараховується на квадратні метри спірної квартири. Загальний розмір вищезазначеної квартири становить 39,95 кв.м. Особові рахунки відкриті на ОСОБА_2 (19,95 кв.м.) і ОСОБА_4 (19,95 кв.м.) та оплачуються окремо.

Отже, судом встановлено, що на даний час вищезазначена квартира перебуває в комунальній власності.

Сторони по справі тривалий час проживають в спірній квартирі, кожна сім`я проживає в окремій кімнаті разом з дітьми.

Судом встановлено, що первісними користувачами квартири були ОСОБА_2 і ОСОБА_4 В подальшому кожний з них створив сім`ю, як позивач ОСОБА_1 , так і відповідач ОСОБА_3 поселилися у квартиру і протягом тривалого часу проживають в ній. При цьому ОСОБА_3 на даний час в квартирі зареєстрована.

Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням

необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному,

хто на законних підставах перебуває на території України, свободу

пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що

наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути

підставою для визнання права користування жилим приміщенням за

особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача

(власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Отже, судом встановлено, що позивач була знята з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з продажем вказаного житлового приміщення, належного її матері, і на даний час ні позивач, ні її чоловік ОСОБА_4 іншого житла не мають, чоловік перебуває на позачерговому обліку на отримання житла, позивач не взмозі стати на облік у зв`язку з відсутністю реєстрації її місця проживання.

Враховуючи те, що позивач разом з чоловіком проживає в спірній квартирі протягом тривалого часу, мають спільну дитину, відповідачі протягом усього часу проживання позивача в квартирі претензій з цього приводу не пред`являли, до відповідних органів з питань законності проживання позивача в квартирі не зверталися, суд вважає доведеним факт поселення позивача до квартири як член сім`ї її чоловіка ОСОБА_4 з мовчазної згоди всіх мешканців квартири.

Також було встановлено, що член сім`ї позивача, тобто її чоловік, надав згоду на реєстрацію позивача квартирі, а відповідачі, хоч і мешкають у вказаній квартирі, але як окрема сім`я і членами сім`ї позивача не є.

Крім того, позивач з чоловіком мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також проживає і зареєстрована в спірній квартирі.

Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Отже, суд вважає, що позбавлення позивача права користування спірною квартирою призведе до порушення в першу чергу права дитини на повноцінну сім`ю.

Посилання відповідача на недоведеність права користування спірною квартирою чоловіком позивача ОСОБА_4 суд вважає необґрунтованим, оскільки після передачі гуртожитку державного підприємства до виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради виконавчий комітет не ставив питання про виселення позивача з займаної ним квартири, а під час розгляду справи надав суду письмову заяву, де зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, що свідчить про надання ним згоди на реєстрацію позивача в спірній квартирі.

Необгрунтованими суд вважає і посилання відповідача на норми житлової площі, оскільки сторони тривалий час мешкають в квартирі і ніким раніше питання щодо виселення позивача з квартири через недостатність житлової площі не ставив.

Крім того, на думку суду позбавлення позивача права користування квартирою саме внаслідок недостатності житлової площі без урахування тих обставин, що позивач тривалий час проживає в квартирі, не має іншого житла, має чоловіка і малолітню дитину, які також на даний час іншим житлом не забезпечені, не буде відповідати вимогам розумності і справедливості, закріпленим у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Суд вважає необґрунтованими і підсилання відповідача на вимоги ч.3 ст.50 ЖК Української РСР, якою не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого ч.5 ст.54 цього Кодексу, оскільки вказана норма закону розповсюджується на осіб, які посиляються до вказаних квартир, а не на осіб, які отримали право користування квартирою на інших підставах.

До наявного в матеріалах справи повідомлення адміністрації Іларіонівської колійної машинної станції голові профкому про порушення ОСОБА_4 правил проживання в службовій квартирі шляхом самовільного заселення своєї родини без отриманого дозволу в адміністрації підприємства суд ставиться критично, оскільки крім вказаного повідомлення жодних доказів вживання адміністрацією підприємства заходів з метою усунення порушення правил проживання ОСОБА_4 в службовій квартирі суду не надано, а сам ОСОБА_4 заперечує факт отримання ним жодної вимоги про звільнення квартири.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.64, 65 ЖК Української РСР, ст.ст.7, 10, 13, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа: Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання права користування житлом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 24 травня 2019 року.

Суддя: Ю. В. Гречко