ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1007/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1152/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача - адвоката Дяченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , котрий діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Виконавчий комітет Полтавської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 22 серпня 2009 року по 13 лис-топада 2013 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі.

25 серпня 2009 року їм на сім`ю, як працівникам КП «Полтаваелектроавтотранс» була виділена для проживання кімната АДРЕСА_1 , куди вони посилилися на підставі ордера НОМЕР_3 від 25 серпня 2009 року та стали в ній проживати.

На той час будинок АДРЕСА_1 знаходився на балансі КП «Полтаваелектроавтотранс», як гуртожиток цього підприємства і наймачем кімнати значиться ОСОБА_2

01 серпня 2013 гуртожиток, в якому вони проживали, був переданий на баланс КП «ЖЕО№2» Полтавської міської ради.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2013 року їх шлюб розірвано. ОСОБА_2 в кімнаті № АДРЕСА_1 проживав до 20 квітня 2014 року та в цей день - зібрав свої особисті речі і залишив приміщення.

З того часу відповідач лише періодично з`являється в квартирі, в якій він зареєстро-ваний, для того, щоб дізнатися про розмір комунальних платежів та періодично сплатити свою частку цих платежів.

Оскільки вони працюють на одному підприємстві, вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстрації, але він категорично відмовляється це робити, пояснюючи свою відмову тим, що у нього є нова сім`я, мала дитина і ця кімната знадобиться йому в майбутньому.

Згідно ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вона має право на приватизацію кімнати, в якій зареєстрована та проживає. Для цього їй треба укласти договір найму кімнати на своє ім`я, але, оскільки відповідач не бажає знятися з реєстрації в цій квартирі, вона не має змоги цього зробити, що змусило її звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів.

Враховуючи, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає за вказаною вище адресою з 20 квітня 2014 року, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки - ОСОБА_3 , звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення. Уточнивши у липні 2016 року свої позовні вимоги, - просив усунути йому та його малолітній дочці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у користуванні жилою кімнатою АДРЕСА_1 та вселити його та його малолітню доньку ОСОБА_3 , у кімнату АДРЕСА_1 .

Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних зазначав, що колишня дружина ОСОБА_1 чинить йому перешкоди щодо доступу до житлового приміщення, не дає ключів від кімнати, тому він зі своєю донькою не має до нього доступу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_2 , котрий діє в своїх інтересах та в інтересах мало-літньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду обставинам справи, просила рішення районного суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає, що районним судом не враховано факт створення відповідачем нової сім`ї, у зв`язку з чим його відсутність за вищевказаною адресою і є підставою для визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення спільного засідання адміністрації КП «Полтаваелектроавтотранс» та профспілкового комітету Полтавського тролейбусного управління від 25 серпня 2009, ОСОБА_2 зі складом сім`ї 2 чоловіки (дружину - ОСОБА_4 ) виділено в гуртожитку кімнату АДРЕСА_1, житловою площею 13,1 м кв. та видано ордер НОМЕР_3 від 25 серпня 2009 року на житлову площу в гуртожитку за адресою - АДРЕСА_1 .

Згідно листа КП «Полтаваелектроавтотранс» від 09 лютого 2016 року №01-11.95/5 вбачається, що 01 серпня 2013 року, на підставі рішення Полтавської міської ради шостого скликання від 12 липня 2013 року, гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 передано з балансу КП «Полтаваелектроавтотранс» на баланс КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради /а. с. 6 т.1/.

Таким чином, судом встановлено, що спірна кімната знаходиться в будинку, який є комунальною власністю і перебуває на балансі КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

Як слідує із довідки №2477 від 15 серпня 2016 року КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1, жилою площею 13 кв. м зареєстровано 3 особи, у тому числі: ОСОБА_2 - квартиронаймач, з 22 вересня 2004 року; ОСОБА_1 - з 17 квітня 2004 року; ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_2 - з 25 лютого 2016 року /а. с. 94 т. 1/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2013 року у справі №554/12177/13-ц, шлюб, зареєстрований, 22 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), актовий запис №145, розірвано 02 вересня 2009 року в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ Полтавської області, яке набрало законної сили 24 листопада 2013 року (а.с.4 т.1).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 створив іншу сім`ю, котра складається із трьох осіб, одна з яких малолітня дитина.

Так, встановлено, що в ОСОБА_2 з ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованого та виданого Октябрським ВДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а. с. 25 т.1).

Судом також встановлено, не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 фактично не проживає з 2014 року, оскільки створив іншу сім`ю та в спірній квартирі немає умов для проживання трьох дорослих людей та однієї малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутня згода ОСОБА_2 на здійснення таких прав, як приватизація житла. Крім того, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 був відсутній за своїм місцем реєстрації понад шість місяців з поважних причин, оскільки створив нову сім`ю та в зв`язку з цим не міг проживати за спірною адресою. При цьому зазначив, що в спірній однокімнатній квартирі немає умов для проживання трьох дорослих людей та однієї малолітньої дитини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

За правилами статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповно-важеним ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Положення ЖК Української РСР не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім`ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Такий висновок суду наведений в Постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №524/7927/16-ц

З огляду на те, що наявні у справі докази дають підстави для висновку, що у позивача, яка не є власником або наймачем, а є колишнім членом сім`ї наймача кімнати в гуртожитку, - не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку, яке перебуває у власності територіальної громади міста, - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - належить відмовити з зазначених підстав.

З наведених обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з урахуванням вищезазначеного.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 жодною зі сторін не оскаржено, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2019 року - в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 - скасувати.

Ухвали в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.