ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Харків

Справа № 639/473/18

Провадження № 22-ц/818/2437/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк») на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 4 березня 2019 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б.,-

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 18604,16 грн. за кредитним договором №б/н від 16.08.2010 року, яка складається з: 1123,45 грн. - тіла кредиту, 254,08 грн. - відсотків за користування кредитом, 15864,53 грн. - пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 862,10 грн. - штраф (процентна складова); та стягнути 1762 грн. судових витрат.

Позов мотивований тим, що 16 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписав Заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. Згідно вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт надає свою згоду на можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за рішенням банку в односторонньому порядку щомісячно, а також власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту та погашати заборгованість. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку».

Зазначає, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим станом на 4 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 18604,16 грн., від погашення якої він ухиляється.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні та застосувати строки позовної давності. Також зазначав, що банком на підтвердження наявності зобов`язань відповідача перед банком не надано доказів факту отримання ОСОБА_1 кредиту, платіжної картки та внесення ним коштів в рахунок погашення кредиту, крім того, не надано жодних первинних документів, а на більшості документів долучених до позовної заяви відсутні підписи та відбитки печатки організації.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 4 березня 2019 року в позові ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені згідно зі ст. 266 ЦК України. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що і у позові, а також зазначає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які відповідачем не виконані, в свою чергу, позивачем було надано усі відомості, які свідчать про отримання відповідачем кредиту, картки та користування ними, зокрема, зняття готівки, сплата заборгованості. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких за згодою ОСОБА_1 банк мав право на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за своїм рішенням та ініціативою.

Вказує, що відповідач згідно договору отримав 3 картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня січня 2013 року, № НОМЕР_2 - до останнього дня червня 2015 року, № НОМЕР_3 - до останнього дня липня 2017 року. Також, випискою по рахунку підтверджено здійснення операцій за карткою № НОМЕР_2 , яка діяла до останнього дня червня 2015 року. Тобто позивач звернувся з позовом 30 січня 2018 року в межах строку позовної давності, з врахуванням правової позиції, згідно якої перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (в даному випадку 1 липня 2015 року), а не закінченням строку дії договору.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 16 серпня 2010 року ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна»/Gold. Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

Згідно з розрахунком за кредитним договором станом на 4 січня 2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 18604,16 грн., а саме: 1123,45 грн. - тіла кредиту, 254,08 грн. - відсотків за користування кредитом, 15864,53 грн. - пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 862,10 грн. - штраф (процентна складова).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між сторонами підписаний кредитний договір б/н, за яким ОСОБА_1 отримав кредитні картки: 16 серпня 2010 року № НОМЕР_1 терміном дії 01/13, 23 червня 2011 року № НОМЕР_2 терміном дії 06/15, 10 січня 2014 року № НОМЕР_3 терміном дії 04/17 (а.с. 118).

Факт отримання банківських карток підтверджується випискою з розрахунків. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами за допомогою картки, знімав готівку з банкоматів, вносив кошти на сплату та поповнював картку до 19 травня 2014 року (НОМЕР_2 з терміном дії до 06/15). З 24 липня 2014 року по 25 травня 2015 року на картку зі строком дії до 06/15 зараховувались перекази. Картка з терміном дії до 04/17 не використовувалась після одноразового поповнення її відповідачем 17 червня 2014 року (а.с. 119-126).

В суді першої інстанції представник відповідача заявляв про застосування строків позовної давності (а.с.48,78,81).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Встановивши, що у серпні 2010 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка перевипускалася та відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» отримано нову кредитну картку, якою він користувався, з іншим строком дії, який становив до останнього дня червня 2015 року, та з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність спливає 1 липня 2018 року, а з позовом до суду банк звернувся 30 січня 2018 року, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, оскільки позов подано в межах 3 років.

Останній платіж в даному контексті суд першої інстанції помилково враховував, оскільки строк дії картки, за якою відповідачем здійснювалися операції, сплинув лише 1 липня 2015 року.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору, право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Позивач не заявляв вимог на підставі ст.625 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти та пеню за кредитом припинилося. Оскільки позовна давність до основної вимоги не спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність не спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу.

З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1123,45 грн. заборгованості по тілу кредиту та 29,70 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом в межах строку дії картки, всього 1153,15 грн.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Отже, стягненню підлягає штраф в сумі 500 грн. (фіксована сума) та 57 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Тобто, позов було заявлено на суму 18604,16 грн., задоволено на суму 1710,81 грн., що складає 9,2 %.

Сплачено позивачем за звернення до суду першої інстанції з позовом 1762 грн., за подання апеляційної скарги - 2643 грн., всього 4405 грн.

Отже, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який складає 9,2% від 4405 грн. з врахуванням розміру вимог у задоволенні яких відмовлено, в сумі 405 грн. 26 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк») - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 4 березня 2019 року - скасувати і ухвалити нове. Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий МВМ Дзержинського РВХМУУМВС України в Харківській області) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО305299) заборгованість по кредиту в розмірі 1123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 45 коп., заборгованість по відсоткам в розмірі 29 (двадцять дев`ять) грн. 70 коп., штраф у розмірі 500 (п`ятсот) грн., штраф у розмірі 57 (п`ятдесят сім) грн. 66 коп. та судовий збір в розмірі 405 (чотириста п`ять) грн. 26 коп., всього: 2116 (дві тисячі сто шістнадцять) грн. 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 27 травня 2019 року