ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19697/18

Номер провадження 22-ц/816/2775/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року у складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» мотивуючи вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, який у порушення вимог ст.115 КЗпП України у встановлені законом строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на жовтень 2018 року становить 91539 грн 71 коп, яку і просив стягнути.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року у розмірі 91539 грн 71 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» в дохід держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача заборгованості із заробітної плати, зменшивши суму стягнення у цій частині з 91539 грн 71 коп до 87310 грн 71 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви, не завірена належним чином, не є належним та допустимим доказом підтвердження факту та розміру заборгованості із заробітної плати. Крім того вказує, що у липні 2018 року позивачеві було перераховано 4229 грн за другу половину грудня 2017 року, що підтверджується відомістю перерахування заробітної плати від 26 липня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (а.с. 4-6, 8).

Згідно з наданим позивачем розрахунковим листом за жовтень 2018 року, виданим йому роботодавцем, заборгованість підприємства із заробітної плати становить 91539 грн 71 коп (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем виник борг з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 91539 грн 71 коп.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем, в порушення приведених норм матеріального права, своєчасно не було виплачено позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 91539 грн 71 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі неналежних і недопустимих доказів, та сума заборгованості із заробітної плати визначена без врахування виплати частини заробітної плати у липні 2018 року, не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», заперечуючи в апеляційній скарзі проти розміру визначеної до стягнення суми заборгованості із заробітної плати позивача, доводить, що в липні 2018 року йому було виплачено заробітну плату за другу половину грудня 2017 року у сумі 4229 грн, та як доказ надає апеляційному суду копію списку робітників ПАТ «Сумське НВО» на перерахування заробітної плати від 26 липня 2018 року (а.с. 24).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України визначено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 3 ст. 359 ЦПК України визначено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи (ст. 361 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 27 грудня 2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою витребувано з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» довідку про розмір заборгованості із заробітної плати позивача (а.с. 11). Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання, отримана ним 14 січня 2019 року (а.с. 15-а), проте довідки суду надано не було.

Враховуючи приведені норми процесуального права та те, що товариство було належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу було роз`яснено право та встановлено строк для подачі відзиву на позов, однак товариство таким правом не скористалося, відзиву на позов та будь-яких доказів або повідомлень про неможливість їх подання суду першої інстанції не надало.

Подаючи доказ виплати частини заборгованості із заробітної плати позивача, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» не надало пояснень щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції, не вказало про наявність об`єктивних причин, що унеможливили подання такого доказу у встановленому законом порядку та строки до місцевого суду. Тому вказаний доказ, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи.

Крім того, ст. 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У наданій відповідачем копії списку робітників на перерахування заробітної плати від 26 липня 2018 року не відображені усі визначені законом дані повідомлення про виплату заробітної плати, та не вбачається, чи дійсно зазначена сума ним отримана, його особистий підпис про це відсутній.

За таких обставин судом першої інстанції було вирішено справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук