ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №591/6788/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/8/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собина О. І.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Касатської Юлії Анатоліївни

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 63805,00 грн, з яких: 58055,00 грн - сума боргу та 5750,00 грн - 3 % річних за прострочення сплати заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до видаткових накладних з купівлі - продажу у період з березня до червня 2013 року ним був наданий товар релігійного призначення (ікона) ОСОБА_2, документи було узгоджено та скріплено печаткою з обох сторін. Відповідно до видаткових накладних відпущено товару на суму 58055 грн, ці документи є підставою для проведення розрахунків між сторонами договору. Проте, до теперішнього часу покупцем не оплачено відвантажений продавцем товар, чим порушено виконання грошового зобов'язання. На претензію продавця від 19 квітня 2016 року відповіді від покупця не одержано, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 63805,00 грн та 638,05 грн витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Касатська Ю.А., посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що видаткові накладні, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_2 не підписувала, підпис від її імені вчинено іншою особою. Про завірення накладних печаткою ФОП ОСОБА_2 відповідачу не відомо. Також, ставить питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи скарги є безпідставними. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника - адвоката Касатської Ю.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 02 листопада 2006 року і до 21 липня 2014 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець і займалася роздрібною торгівлею іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (т.1, а.с. 11-12).

Відповідно до видаткових накладних № 1096 від 11.03.13, № 1149 від 07.05.13, № 1208 від 25.06.13, № 1212 від 25.06.13, № 1210 від 25.06.13, № 1211 від 25.06.13 ФОП ОСОБА_2 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 одержала товар релігійного призначення (ікони) на загальну суму 58055,00 грн від ФОП ОСОБА_1, який нею не був оплачений (т.1, а.с.13-18, т.2, а.с. 64-69).

19 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з претензією, направивши її цінним листом, в якій пропонував останній сплатити борг з оплати товару у розмірі 58055,00 грн, а також 3% річних у розмірі 3168,37 грн, з урахуванням індексу інфляції - 348,33 грн, що складає загальну заборгованість у розмірі 60636,46 грн (т.1, а.с. 19, 20).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач виконав всі передбачені договором умови та передав відповідачу товар, визначений видатковими накладними, а відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання з оплати вказаного товару, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 63805,00 грн, з яких: 58055,00 грн - основний борг, 5750,00 грн - 3% річних.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок місцевого суду відповідає встановленим обставинам справи і узгоджується із законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення. Зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобов'язання визначається тими правами та обов'язками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які у ньому закріплені.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті правовідносин.

Підставами позовних вимог ФОП ОСОБА_1 є стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у зв'язку з неналежним виконанням останньою взятого на себе, як суб'єкта господарювання, зобов'язання з оплати отриманого від позивача на підставі договору купівлі - продажу товару, що підтверджується підписаними ФОП ОСОБА_2 і скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_2 уклала договір купівлі - продажу і отримала товар відповідно до видаткових накладних є правильним з огляду на наступне.

Підпис відповідача на видаткових накладних, які є первинними документами у розумінні ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт здійснення господарської операції, скріплений печаткою ФОП ОСОБА_2 Відповідно до приписів ч. 2 ст. 207 ЦК України, яка була чинною на час оформлення цих первинних документів, це було обов'язковим.

Наявність печатки суб'єкта підприємницької діяльності, яка засвідчує підпис особи яка здійснила господарську операцію, на видаткових накладних, є ознакою легальності цих фінансових документів.

Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Наявність відтиску печатки є підтвердженням дійсності документу та є способом захисту його автентичності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила належність їй печатки та нанесення відбитків її печатки на видаткових накладних.

При цьому, вона не надала суду жодних доказів протиправності використання своєї печатки іншими особами чи її втрати, звернення до правоохоронних органів з цього приводу.

Отже, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на видаткових накладних та враховуючи те, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання своєї печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на первинних документах, і не встановлення обставин втрати печатки або протиправності використання печатки відповідача іншими особами, слід дійти висновку, що у місцевого суду були наявні підстави для задоволення позову ФОП ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правове значення для встановлення факту вчинення правочину у справі, яка переглядається, має печатка суб'єкта підприємницької діяльності, що засвідчує підпис особи, яка здійснила господарську операцію, на видаткових накладних і є ознакою дійсності цих первинних фінансових документів.

Тому, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача у справі, апеляційний суд не приймає до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 12 жовтня 2018 року № 19/119/6-6/95е, відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_2 у видаткових накладних № 1069 від 11.03.2013, № 1149 від 07.05.2013, № 1208 від 25.06.2013, № 1210 від 25.06.2013, № 1211 від 25.06.2013, № 1212 від 25.06.2013, що розташований у рядку «Отримав___», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, згідно зразків, наданих на дослідження.

Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, колегія суддів враховує, що здійснення господарської операції підтверджується фактичним надходженням товару в обсязі, зазначеному у первинних документах і, що в результаті такої операції сторони досягли фактичного результату, до якого вони прагнули.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Касатської Юлії Анатоліївни залишити без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина