П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року місто Київ

справа № 755/4646/19

провадження №22-ц/824/7576/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Галаганом В.І.,

у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 2 липня 2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 липня 2015 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 2 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №955, - розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей, а тому просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання заяви до суду та досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, зобов`язати Дніпровський районний суд м.Києва видати судовий наказ за її заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована.

Заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів подана нею до ОСОБА_2 , а суд здійснив запит щодо встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання боржника ОСОБА_5 про що зазначив в оскаржуваній ухвалі.

Суд не прийняв до уваги те, що вона піклується самостійно про своїх двох малолітніх дітей, при цьому їх батько не приймає участі у вихованні дітей та не утримує їх матеріально.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 травня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді на запит суду за відомостями електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованим по м.Києву не значиться, а тому суд немає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (ч.ч.1,2 ст. 160); судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

В той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема частина 1 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, позови про стягнення аліментів можуть бути пред`явлено як за зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем перебування позивача.

Частиною 9 ст. 165 ЦПК України, передбачено що, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направив запит до електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА» для встановлення місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

З отриманої судом інформації з електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА» встановити зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 не видається можливим.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції здійснив запит відносно ОСОБА_5 , а не боржника ОСОБА_2 про що зазначив в ухвалі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи документами, зокрема відомостями електронного реєстру відносно особи боржника ОСОБА_2 ..

Відмова у видачі судового наказу не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом до боржника про стягнення аліментів за наявним останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус