Справа № 758/6856/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 лютого 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Луценко К.І., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності спору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2018 р., визначено підсудність даного спору до Подільського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018 р. визначено головуючого суддю Гребенюка В.В.

Ухвалою від 06.08.2018 р. провадження по справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно розписки ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач) від 20.06.2015 року, остання взяла в борг грошові кошти у позивача у розмірі 7500 доларів США, та 30 000 російських рублів. Натомість, на час подачі позову до суду, відповідач борг не повернула, більш того, уникає спілкування, на претензії не відповідає. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, при цьому, надав оригінал розписки.

Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача стосовно позовних вимог до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`являлася, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася судом належним чином, шляхом розміщення інформації про виклик в судове засідання на офіційному сайті судової влади - Подільського районного суду м. Києва (а.с. 38, 43) та враховуючи, що відповідачем не зазначено доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, викладене дає підстави вважати, що останній мав можливість реалізувати свої процесуальні права, однак знехтував ними, а тому суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

20.06.2015 року відповідач взяла в борг грошові кошти у позивача в розмірі 7500 доларів США та 30 000 російських рублів, що підтверджується розпискою (а.с. 8).

Як вбачається з розрахунку, наведеного позивачем, останній просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 209 125 гривень 50 копійок, що еквівалентно боргу відповідача в доларах США та російській валюті станом на 21.03.2018 р.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності сукупності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із правила щодо повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, суд вважає, що позивач довів обставини з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача зайво отриманих коштів, оскільки позивачем доведено наявності недобросовісності з боку набувача, тому відповідно до вимог ст.1215 ЦК України безпідставно набуті кошти в розмірі 209 125 (двісті дев`ять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 50 копійок підлягають поверненню.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на встановлені обставини, норми чинного законодавства та розрахунки, судом встановлено обґрунтованість вимог щодо стягнення суми боргу.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору.

На підставі викладеного вище, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1212, 1213, 1215 ЦК України та керуючись ст.ст. З, 15, 212-219 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти в розмірі 209 125 (двісті дев`ять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 50 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 2108 (дві тисячі сто вісім) гривень 20 копійок судового збору;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за релігійними переконаннями реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 );

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 );

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.В. Гребенюк