Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/2087/16-ц

провадження № 61-31655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року в складі колегії суддів:

Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Позовну заяву мотивовано тим, що 30 квітня 2008 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . У вересні цього ж року ОСОБА_4 припинив шлюбні відносини з відповідачем.

У січні 2009 року ОСОБА_4 став скаржитись на дуже сильні болі у правій руці, він почав звертатися до різних спеціалістів. З часом його праву руку паралізувало, він не міг самостійно себе обслуговувати, у зв`язку з чим, йому знадобився сторонній догляд. Про те, що йому необхідна допомога було добре відомо відповідачу, тому що вони працювали у одній компанії.

Впродовж 2009 року та на початку 2010 року стан ОСОБА_4 різко погіршувався, а у 2010 році йому було діагностовано рак легенів. Відповідач жодного разу не поцікавилась станом здоров`я чоловіка, не телефонувала, не приходила до нього, тобто своєю бездіяльністю фактично уникала обов`язку забезпечити підтримку та допомогу йому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги після його смерті стала позивач та неповнолітня донька. Відповідач також звернулася до нотаріальної контори

з заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на зазначене просила позов задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, в силу чого він не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування; вважав встановленим ухилення ОСОБА_2 від обов`язку утримання та допомоги важкохворому чоловіку за можливості надання такої допомоги. Суд не застосував наслідки спливу позовної давності за заявою відповідача, обґрунтувавши це тим, що перебіг позовної давності почався від дня ухвалення Приморським районним судом м. Одеси рішення 27 жовтня 2015 року, яким визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на частку майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за спливом позовної давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з дня звернення спадкоємця ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини спадкоємець ОСОБА_1 довідалася про порушення свого цивільного права (інтересу), а тому, відповідно до положень частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від 27 вересня

2011 року. При цьому ОСОБА_1 з позовом про усунення

ОСОБА_2 від права на спадкування звернулась до суду 04 лютого

2016 року, тобто після спливу більш як чотирьох років після вчинення ОСОБА_2 дій по прийняттю спадщини.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити

в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що право ОСОБА_2 на спадщину після смерті ОСОБА_4 було поновлено лише 11 грудня 2013 року, до суду

з позовом про усунення її від спадщини ОСОБА_1 звернулася

у лютому 2016 року, тобто до спливу позовної давності.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення

у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є сином позивача.

30 квітня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

У січні 2009 року ОСОБА_4 захворів, у 2010 році йому було діагностовано тяжку хворобу, від якої він і помер. За тяжко хворим ОСОБА_4 доглядала мати ОСОБА_1 .

У період з діагностування тяжкої хвороби до смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_2 з ним не проживала.

Через хворобу ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані та потребував допомоги.

ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона вчиняла дії по наданню допомоги ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_1 , неповнолітня дочка померлого від першого шлюбу ? ОСОБА_5 та дружина померлого ? ОСОБА_2 .

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України дозволяє зробити висновок, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності

у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Результат аналізу установлених судами обставин справи свідчить, що фактів умисного ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_4 на час знаходження його у безпорадному стані, а також його потреби в допомозі саме відповідача, судами не встановлено.

При цьому, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі

№ 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).

Таким чином, апеляційний суд не перевірив належним чином висновки суду першої інстанції щодо наявності всіх умов для застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 1224 ЦК України, у зв`язку з цим зробив

і передчасний висновок про відмову у позові з підстав пропуску позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції з огляду на статтю 400 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені

у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Результат аналізу судових рішень, матеріалів справи та доводів касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року скасувати.

Передати справу № 521/2087/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Краснощоков

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук