КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/682/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Павловим Ігорем Геннадійовичем, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Колесника О.М. 26 січня 2015 року,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В червні 2014 року ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулося до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_2 138017,07 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу квартири від 18 лютого 1997 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 1997 року між ЗAT "Фармацевтична фірма "Дарниця" (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Ціна продажу 31721 грн., що на момент продажу становило еквівалент 16750 доларам США.

Відповідно до умов договору покупець повинен був сплатити повну вартість квартири 18 лютого 2012 року .

Зазначає, що правовідносини між сторонами, зокрема іншою групою покупців, були ускладнені тим, що сторони не могли дійти згоди щодо валюти виконання зобов`язання, у зв`язку із чим такі правовідносини були неодноразовим предметом розгляду у судах. Верховний Суд України в постанові від 30 травня 2012 року у справі №6-59830вов10 вказав на можливість використання іноземної валюти.

Окрім того, у справі за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії, Апеляційним судом міста Києва у рішенні від 13 лютого 2013 року також вказано, що зобов`язання прив`язане до іноземної валюти. Також зазначає, що цим рішенням встановлено про виконання відповідачем зобов`язання на суму 8205 доларів США, та наявність заборгованості у сумі 8516 доларів США.?

З посиланням на викладене, просить стягнути суму боргу у розмірі 127399 грн., що є еквівалентом 8516 доларів США за курсом НБУ станом на 28 листопада 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України також просить стягнути 3% річних за період з 18 лютого 2012 року по 17 вересня 2014 року у сумі 10617,71 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 138017,07 грн. заборгованості, 1380,17 грн. судового збору та 98,98 грн. вартості телеграми.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі, з посиланням на постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі №6-1905цс16 зазначає, що у договорі еквівалент визначено станом день укладення договору.

Окрім того, вказує на те, що в договорі використовується поняття "умовна одиниця", що не є будь-якою валютою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на обов`язковість виконання зобов`язання. Зазначає, що в укладеному між сторонами договорі грошове зобов`язання покупця визначено в національній валюті Україні гривні, поряд з цим визначено грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, що не суперечить вимогам закону. Зазначає, що за умовами договору належним виконанням зобов`язання є внесення коштів у національній валюті Україні у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях.

В судовому засіданні представник скаржника Павлов І.Г. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники позивача Неклеса Ю.В. та Пипченко Б.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 12 вересня 1995 року між сторонами укладено Договір №78 про пайове будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 договір надано на стадії апеляційного провадження). Згідно із умовами цього договору ОСОБА_5 після закінчення будівництва мав отримати у власність житлову квартиру АДРЕСА_1 . Згідно із п.2 договору на момент його укладення ОСОБА_5 зобов`язався сплатити внесок у розмірі 366 431 000 карбованців, що еквівалентно 2291 доларам США на дату укладення договору.

18 лютого 1997 року між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4 договору (дослівно):

"Продаж здійснено за тридцять одну тисячу сімсот двадцять одну гривню, що на момент здійснення операції складає шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят умовних одиниць за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору."

Згідно із п.5 договору покупець виплачує повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року, зокрема, визнано недійсним вказаний пункт договору купівлі-продажу. Ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року відмовлено. У жовтні 2010 року ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали судді Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року у зв`язку з винятковими обставинами. Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2012 року заяву задоволено частково ухвалу судді Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2010 року в частині вирішення зустрічної позовної вимоги про визнання договорів купівлі-продажу квартир недійсними в частині визнання недійсною частину пункту 4 у договорах купівлі-продажу квартир скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в суд касаційної інстанції.

Приймаючи вказане рішення Верховний Суд України встановив, що закон передбачає обов`язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не містить заборони на використання в розрахунках розміру грошових зобов`язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (справа №6-26187св12) встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання недійсною частину пункту 4 у договорах купівлі-продажу квартир дійшов хибних висновків про те, що грошовий еквівалент зобов`язання не може бути визначено в іноземній валюті.

Учасником зазначених справ був в тому числі ОСОБА_6 .

Окрім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 та інших до ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", третя особа Сьома Київська державна нотаріальна контора в особі Київського міського управління юстиції м.Києва про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії встановлено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про виконання позивачами умов договорів щодо виплати повної вартості квартир та вказав, що відповідно до умов договору від 06 лютого 1997 року укладеного, між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" та ОСОБА_7 продаж квартири здійснено за 31721 грн., що на момент здійснення операції складає 16750 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору. Цим рішенням встановлено, що за період з вересня 1995 року по вересень 2011 року ОСОБА_3 проведено виплати на загальну суму 8234 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів. Отже заборгованість з оплати квартири позивача у даній справі становить 8516 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставина щодо заборгованості ОСОБА_2 по оплаті вартості квартири у розмірі 8516 доларів США є встановленої та доведеною дослідженими доказами, у зв`язку із чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст. 169 ЦК УРСР установлено, що грошові зобов`язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в радянській валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР.

1 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, Прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що положення цього Кодекс застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини сторін виникли в 1997 році та продовжують існувати після набрання чинності ЦК України 1 січня 2004 року, до цих правовідносин застосовуються положення ЦК України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 637 ЦК України:

1. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

2. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно із статтею 213 ЦК України:

1. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

2. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

3. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

4. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають і стогне значення.

Статтею 533 ЦК України установлено:

1. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

2. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти па день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

3. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №753/22010/14-ц зазначила:

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях:

35.1. Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абзац перший частини третьої етапі 213 ЦК України).

35.2. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України).

35.3. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України).

Правовідносини сторін у цій справі виникли з приводу виконання умов договору купівлі-продажу квартири, зокрема пункту 4.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу покупна ціна, тобто грошові зобов`язання покупця за цим договором, виражена в національній валюті, проте визначення при цьому грошового еквівалента в умовних одиницях законом не заборонено.

Щодо використання поняття "умовні одиниці" колегія суддів звертає увагу на загально відомий факт. Так, під поняттям "умовні одиниці" в 90 роках XX століття в Україні малось на увазі "долар США". На зазначене також вказує Верховний Суд України в постанові від 18 лютого 2009 року (реєстраційний номер рішення 3179728).

Окрім того, у зв`язку із подіями гіперінфляції й стагнації економіки, інформація про що є у відкритих джерелах доступу, прийнятним було здійснення розрахунків в умовних одиницях (часто використовувалось скорочення "у.о."), тобто доларах США, що також вказує на те, що при укладенні договору продавець мав на меті отримання суми у гривнях, але з урахуванням встановленого еквіваленту зобов`язання, щоб забезпечити свої майнові інтереси від інфляційних ризиків.

Сучасне сьогодення, зокрема ринок нерухомості, також зберігає практику орієнтуватися у ціноутворенні на іноземну валюту, найчастіше - долар США.

Визнаючи правильним проведення розрахунку таким чином, що сума, яка підлягає сплаті у відповідній національній валюті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, колегія суддів виходить із положень ст.213 ЦК України та уважає, що обставини, які мають істотне значення, дають підстави для висновку, що справжня воля особи, яка вчинила правочин, зокрема покупця, направлена на виконання зобов`язання саме в такому порядку.

Укладенню 18 лютого 1997 року між ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м.Києві передувало спільне засідання Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу ЗАТ "Фармацевтична Фірма "Дарниця" 29 січня 1997 року, на якому прийнято рішення (оформлене протоколом №69) про продаж квартир співробітникам фірми, зокрема ОСОБА_8 на сім`ю 2 особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,5 кв.м за ціну 16750 ум.од. з розстрочкою платежу залишку вартості квартири на протязі п`ятнадцяти років.

Відповідачем ОСОБА_3 таке рішення не оспорювалось та було реалізовано шляхом укладення 18 лютого 1997 року Договору купівлі-продажу, визначення вартості квартири та порядок розрахунків відображено в пунктах 4 та 5 цього Договору.

Далі 18 лютого 1997 року між сторонами підписано Додаткову угоду до Договору, в якій розкрита суть порядку виконання зобов`язання. Так, з п.2 убачається, що протягом 15 років покупець виплачує залишок вартості квартири (11471 умовних одиниць) та інші платежі (державне мито 838 умовних одиниць та вартість довідок при оформленні 37 умовних одиниць). Згідно із п.4 угоди розмір щомісячної виплати встановлюється виходячи з еквіваленту 69 умовних одиниць, в національній валюті України за курсом Національного Банку України на момент виплати.

Додаткова угода визнана недійсною рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року з тих підстав, що така не була посвідчена нотаріально. Проте умови цієї угоди виконувались відповідачем протягом тривалого часу, тобто відповідачем оплата здійснювалась у гривнях, сума коштів на день платежу дозволяла придбати 69 доларів США, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином попередня поведінка покупця, подальші дії, в сукупності з логічним аналізом змісту правочину та його мети, дають можливість дійти беззаперечного висновку про встановлення сторонами розрахунків у відповідній національній валюті, що визначається за офіційним курсом долара США на день платежу.

Відтак належним виконанням умов договору слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорі в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежу.

Доказів належного виконання відповідачем зобов`язання не надано, доводів на спростування розрахунку заборгованості апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі №6-1905цс16 колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_5 не був учасником цих справ, відтак висновки у цих справах не можуть мати преюдиційного значення для вирішення цієї справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що?30 вересня 2016 року між ПрАТ "Фармацевтична Фірма`Дарниця" та ТОВ "ФК "Інвест Груп" укладено Договір купівлі-продажу права вимоги за договором купівлі-продажу квартири, щодо оплати вартості якої між сторонами виник спір. Проте 20 березня 2019 року між сторонами укладено Договір про розірвання Договору купівлі-продажу права вимоги за Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 30 вересня 2016 року, відтак відсутні підстави для вирішення питання правонаступництва.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2015 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова