Справа № 454/1642/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/673/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Західний Буг» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 січня 2019 року у справі за позовом Приватного підприємства «Західний Буг» до ОСОБА_1 , співвідповідача Фермерського господарства «Шпиколос» про визнання поновленим договорів оренди землі та визнання недійсними договорів оренди землі, -

в с т а н о в и в:

30.06.2017 року Приватне підприємство «Західний Буг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Шпиколос», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило визнати поновленими договори оренди землі, укладені між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» від 01.11.2011 року, а також визнати недійсними договори оренди землі, укладені 02.01.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос».

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.11.2010 року між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» було укладено два договори оренди, за якими ПП «Західний Буг» передано у строкове платне користування земельні ділянки площею 2,1219га та 0,7282га, що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності та знаходяться за межами населеного пункту Княжівської сільської ради Сокальського району. Передача земельних ділянок в оренду ПП «Західний Буг» підтверджується актом приймання-передачі від 11.11.2010 року. Договори оренди земельних ділянок були укладені на 5 років, набрали чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації та були зареєстровані в Державному реєстрі земель 16.11.2011 року. Згідно умов договорів оренди від 01.11.2011 року, строк дії таких закінчувався 16.11.2016 року. 10.11.2016 року орендар ПП «Західний Буг» направив орендодавцю ОСОБА_1 повідомлення про намір продовжити договори оренди на новий строк, до якого додав проекти угод до договорів оренди. Дане поштове відправлення було отримано орендодавцем 13.10.2016 року, у визначений договором строк.

Враховуючи, що ПП Західний Буг», як орендар, виконував належним чином обов`язки за договорами оренди, до спливу строку повідомив орендодавця про свій намір укласти договори на новий строк, додавши до листа проект додаткової угоди, а орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень проти укладення договору оренди на новий строк, ПП Західний Буг» вважає, що має переважне перед іншими право на поновлення на новий строк договорів оренди. У зв`язку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 переважного права ПП «Західний Буг» на поновлення договорів оренди, вважає договори оренди земельних ділянок площею 2,1221га та 0,7283га, укладені між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколоси» 02.01.2018 року недійсними.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Приватного підприємства «Західний Буг» до ОСОБА_1 , співвідповідача Фермерського господарства «Шпиколос» про визнання поновленим договорів оренди землі та визнання недійсними договорів оренди землі відмовлено.

Рішення суду оскаржило Приватне підприємство «Західний Буг».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 8 договорів оренди землі, після закінчення строку дії договору оренди, орендар має право поновити його на новий період, повідомивши про це орендодавця. ПП «Західний Буг» виконав в цій частині умови договору оренди, повідомив орендодавця - позивача ОСОБА_1 про бажання скористатися своїм переважним правом на укладення договорів оренди на новий строк у порядку та строки, передбачені договорами, що підтверджено рекомендованим листом з повідомленням про вручення листа-повідомлення про продовження договору оренди та проекту додаткової угоди. Судом не враховано, що відповідно до ст. 777 ЦК України у випадку вияву наміру у наймодавця на укладення нового договору найму реалізація переважного права попереднього наймача можлива в разі, коли йому стане відомо про такий намір. Відповідач, укладаючи договір оренди землі з Фермерським господарством «Шпиколос», не повідомив про це попереднього орендаря ПП «Західний Буг», чим порушив переважне право ПП «Західний Буг» на їх укладення. Суд не врахував, що ПП «Західний Буг» належним чином виконував умови договорів оренди, дотримувався строків, порядку та форми надіслання листа-повідомлення з проектом додаткової угоди орендодавцю, а тому виконав вимоги, передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим набув переважне право перед іншими орендарями на продовження договору оренди землі. Після отримання листа-повідомлення та проекту додаткової угоди, заперечень від ОСОБА_1 щодо продовження договору оренди землі ПП «Західний Буг» не поступало. Вважає, що суд помилково застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 09.09.2015 року у справі № 6-531цс15, оскільки вона стосується виключно ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», основною умовою якої є продовження користування виділеною земельною ділянкою. Звертає увагу суду на те, що ПП «Західний Буг» звернулося за захистом свого порушеного права з підстав, визначених ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а не з підстави, визначеної ч. 6 ст. 33 вказаного закону.

24 квітня 2019 року на адресу суду від представника ФГ «Шпиколос» - Мисак О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу ПП «Західний Буг», у якому ФГ «Шпиколос» зазначило, що жодних порушень закону сторонами оспорюваних договорів при їх укладенні 02.01.2018 року не було допущено, договори укладені з метою створення реальних наслідків, а тому немає передбачених законом підстав для визнання їх недійсними. Крім того, оспорювані договори укладено вже після закінчення дії договорів оренди, укладених з ПП «Західний Буг», зареєстровано у встановленому законом порядку та їх умови сторонами виконуються.

24 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач не надав доказів того, що орендар ПП «Західний Буг» та вона, як орендодавець, дійшли згоди по всіх істотних умовах договору. Вона не отримувала від позивача будь-яких листів-повідомлень та додаткових угод. Після закінчення дії договорів ПП «Західний Буг» припинив користуватися належними ОСОБА_1 земельними ділянками, що вказує на те, що між сторонами фактично були припинені договірні відносини. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що сторони договорів оренди дотримались вимог, передбачених ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» щодо поновлення цього договору, що свідчить про відсутність в орендаря переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та його поновлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Таким чином реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 статті 33 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

В свою чергу, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Наведене відповідає позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року (справа № 594/376/17-ц).

Судом встановлено, що 01.11.2010 року між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» укладено договори оренди земельних ділянок площею 2,1219 га та 0,7282 га, що знаходяться за межами с.Княже Сокальського району Львівської області. Строк дії договору оренди становить п`ять років. Після закінчення строку дії договорів орендар має переважне право поновити його на новий строк, повідомивши письмово орендодавця про такий намір не пізніше ніж за 30днів до закінчення строку його дії.

Згідно п.37 договорів оренди від 01.11.2010 року, дія договору, крім іншого, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Дані договори зареєстровані у державному реєстрі земель 16.11.2011 року.

Орендовані земельні ділянки належать ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 29.03.2006 року.

Матеріалами справи встановлено, що листом-повідомленням та додатковими угодами від 01.01.2017 року ПП «Західний Буг» повідомило ОСОБА_1 про те, що має намір скористатись переважним правом на укладення на новий строк договору оренди землі, строк дії якого закінчується 16.11.2016 року,.

13.10.2016 року ОСОБА_1 отримала поштове відправлення ПП «Західний Буг», що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач заперечила факт отримання 13.10.2016 року саме листа-повідомлення про поновлення договорів оренди та додаткових угод.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2016 року ОСОБА_1 подала заяву на ім`я директора ПП «Західний Буг», що зареєстрована у підприємстві 06.09.2016 року за вх. № 36-097-19-16, з пропозицією розірвати договори, термін яких закінчується у 2016 році.

З копії вимоги ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, адресованій директору ПП «Західний Буг» ( вх. № 36-1081-09-1605 від 09.2016 року), у такій ОСОБА_1 просила в термін до 15.09.2016 року повідомити її про результати розгляду заяви про розірвання договорів оренди землі.

Матеріалами справи встановлено, що після закінчення дії договорів оренди земельних ділянок ПП «Західний Буг» припинило користуватися належними відповідачу земельними ділянками.

02.01.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос» укладено договори оренди земельних ділянок площею 2,1219га та 0,7282га, що знаходяться за межами населеного пункту Княжівської сільської ради Сокальського району.

Вказані договори укладено після закінчення дії договорів оренди, укладених з ПП «Західний Буг» та зареєстровано у державному реєстрі земель 19.04.2018 року, умови договорів виконуються сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПП «Західний Буг», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів про направлення орендодавцю ОСОБА_1 пропозицій на укладення договорів оренди землі на новий строк, а сам факт відправлення орендодавцю рекомендованого листа не підтверджує направлення таких, оскільки не містить опису вкладення; з часу закінчення договорів оренди позивач припинив використовувати земельні ділянки та сплачувати орендну плату, що свідчить про те, що такий не мав дійсного наміру на продовження договорів оренди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.

З наведених мотивів, враховуючи відсутність у відповідача намірів щодо продовження дії оспорюваних договорів оренди, необхідність наявності яких передбачена вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПП «Західний Буг» про визнання поновленими договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» від 01.11.2011 року та визнання недійсними договорів оренди землі, укладених 02.01.2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос».

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційних скаргах доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західний Буг» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.05.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.