ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9182/18 Номер провадження 22-ц/814/1502/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

з участю представника позивача - адвоката Дроменко Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13 березня 2019 року, постановлене суддею Савченко Л.І. (повний текст складено 20 березня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукат» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

13.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 07.12.2018, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.03.2004 та визнати за ним право власності не нежитлове приміщення (магазин) (А НОМЕР_1 ), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,0 кв.м. та складається із торгівельного залу 49,0 кв.м., санвузлу 1,0 кв.м.

В обґрунтування позову зазначив, що з 14.03.2004 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Дукат», володіє та користується нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 , загальною площею 50,0 кв.м.

Договір укладено за волевиявлення сторін, які обумовили його попередню письмову форму з подальшим нотаріальним посвідченням у строк до 01.09.2004. На підставі акту-прийому передачі ОСОБА_1 , як покупець, отримав ключі від приміщення, сплатив кошти за придбання об`єкту нерухомості, умови договору виконав.

Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору з підстав фактичного припинення діяльності ТОВ «Дукат», чим перешкоджає в оформленні права власності на придбане позивачем нерухоме майно, що є підставою для судового захисту порушеного права.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13.03.2019 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Дукат» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно.

Рішення районного суду вмотивоване тим, що позивачем не доведено безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, належних та допустимих доказів того, що підприємство припинило свою діяльність, не надано.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що існування юридичної особи відповідача та діяльність загальних зборів її учасників не є беззаперечною підставою для відмови в позові, оскільки ст.220 ЦК України не містить виключного або рекомендованого переліку підстав для встановлення факту ухилення іншої сторони від нотаріального посвідчення договору.

Вважає доведеним факт, що з метою нотаріального посвідчення спірного договору позивач вжив усіх залежних від нього дій, а саме, 18.09.2004 та 20.04.2018 звертався до відповідача з листами претензіями з проханням прибути до нотаріуса, іншим чином вплинути на відповідача, як продавця, прибути до нотаріуса Петров Д.В. не може.

Враховуючи визнання відповідачем позову вважає, що судом не дотримано вимоги ст.206 ЦПК України та не надано належної правової оцінки відзиву ТОВ «Дукат», чим порушено норми процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що 14.03.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дукат» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено письмовий договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (магазину) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,0 кв.м. Відповідно до цього договору за домовленістю сторін, продаж нежитлового приміщення вчинено за 55 000,00 грн., які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання даного договору./а.с.8-9/

Пунктом 9 договору визначено, що згідно з ч.4 ст.334 ЦК України право власності на вищезазначене нежитлове приміщення виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору. Оскільки договір потребує нотаріального посвідчення, то сторони домовилися, що вони прибудуть до нотаріуса для посвідчення даного договору до 01.09.2004. Оскільки покупець має намір уже використовувати приміщення за призначенням, сторони уклади даний письмовий договір.

14.03.2004 ОСОБА_1 відповідно до умов договору за нежитлове приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 внесено в касу підприємства кошти в сумі 55 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Дукат» від 01.09.2004 №01./а.с.14/

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 14.03.2019 продавцем ТОВ «Дукат», в особі директора ОСОБА_2 , передано, а покупцем ОСОБА_1 прийнято у володіння нежитлове приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,0 кв.м., та складається із торгівельного залу 49,0 кв.м., санвузлу 1,0 кв.м./а.с.15/.

Також продавцем ТОВ «Дукат», в особі директора ОСОБА_2 , передано покупцю ОСОБА_1 ключі від вказаного нежитлового приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі ключів від 14.03.2004./а.с.16/

12.01.2018 на замовлення ОСОБА_1 ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на нежитлові приміщення (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.10-12/

Відповідно до повідомлення ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 12.01.2018 №№358, 359 станом на 12.01.2018 реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ) здійснена за ТОВ «Дукат». За ОСОБА_1 реєстрація права власності на вказане нерухоме майно не проводилася./а.с.53-54/.

Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 19.04.2018 право власності за адресою: АДРЕСА_1 буд. 76-а не зареєстровано./а.с.13/.

18.09.2004 та 20.04.2018 ОСОБА_1 звертався із листом-претензією до ТОВ «Дукат» про необхідність з`явитися до нотаріуса для посвідчення договору, на що йому було надано відповідь про неможливість явки, оскільки керівництво звільнилося і саме підприємство фактично не працює./а.с.17-19/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивачем не доведено безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору і, що ним втрачена можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу через відсутність керівництва та фактичного припинення діяльності підприємства. Судом також враховано відзив ТОВ «Дукат» на позовну заяву та додаток до нього - протокол №1 загальних зборів учасників ТОВ «Дукат» у сукупності голосів 100 %, на яких було вирішено питання про визнання позову ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги є аналогічними позовним вимогам, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм права.

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За правилами ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією,тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від 14.03.2004 був укладений у простій письмовій формі без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язувався з державною реєстрацією, яка не відбулась.

Враховуючи викладене, спірний правочин не породжує для сторін прав та обов`язків і не може бути визнаний судом дійсним з підстав, заявлених позивачем, останній не набув права власності на об`єкт нерухомості.

Апеляційним судом не приймаються до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо вжиття позивачем вичерпних заходів позасудового врегулювання спору, оскільки вони зводяться до довільного тлумачення ст.220 ЦК України.

Доводи позивача про порушення районним судом вимог ст.206 ЦПК України при оцінці відзиву ТОВ «Дукат», спростовуються матеріалами справи. Ухвалою суду від 04.02.2019 учаснику ТОВ «Дукат» - Коротічу Г.Є. відмовлено у визнанні позову в підготовчому судовому засіданні, оскільки таке визнання суперечить закону, фактично, зводиться до приховання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім того, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.

Як вбачається із матеріалів справи, спір заявлено позивачем щодо об`єкту нерухомості - нежитлового приміщення (магазин), який розташований по АДРЕСА_1 , що належить до територіальної підсудності Київського районного суду м.Полтави.

Відтак, районним судом постановлено рішення з порушенням правил виключної підсудності, визначеної ст.30 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частини 2 указаної статті справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Оскільки позивач при розгляді справи судом першої інстанції не заявляв про непідсудність справи Октябрському районному суду м.Полтави, підстави для застосування ч.1 ст.378 ЦПК України відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак