_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8360/19
Провадження № 2-з/520/620/19
УХВАЛА

21.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, в якій позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб типу - легковий, марки «Мазда», модель «6» 2013 року випуску, об`єм двигуна - 2488;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/3 частку домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м. (житлова площа 121 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/3 частку домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м. (житлова площа 121 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/3 частку домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м. (житлова площа 121 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 38000,00 доларів США та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 38000,00 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

16 травня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, площею 52,4 кв.м. (житлова площа: 27,1 кв.м., підсобна: 25,3 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_2 та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири;

- накладення арешту на домоволодіння (його частину), об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м. (житлова площа 121 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири;

- накладення арешту на транспортний засіб типу - легковий, марки «Мазда»», модель «6» 2013 року випуску, зареєстрований 07.03.2017 року, об`єм двигуна - 2488 та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного транспортного засобу;

- встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку та/або обтяження нерухомого майна, а саме на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, площею 52,4 кв.м. (житлова площа: 27,1 кв.м., підсобна:25,3 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_2 та на домоволодіння (його частину), об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м. (житлова площа 121 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування заяви стверджує, що вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем по справі, однак є спільним майном подружжя, а відтак підлягає поділу, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Оскільки нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, позивач вважає, що існують об`єктивні підстави вважати, що до розгляду справи по суті, відповідач має можливість відчужити зазначене майно на користь третіх осіб, що призведе до ускладнення виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, чим будуть істотно порушені права позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана представником позивача - ОСОБА_3 заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду в судовому засідання без повідомлення сторін по справі.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документі вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно майна, а саме:

- домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 192 кв.м., житловою площею 121 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- транспортного засобу типу - легковий, марки «Мазда», модель «6» 2013 року випуску, об`єм двигуна - 2488;

- грошових коштів в сумі 38000 доларів США.

Позивач вважаючи вказане майно таким, що належить йому на праві особистої приватної власності та частково спільним майном подружжя, звернувся до суду з відповідним позовом про розподіл майна подружжя.

З наданих до суд документів, судом встановлено, що домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 192 кв.м., житловою площею 121 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі договорів купівлі-продажу від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., зареєстрованих в реєстрі за №45, №46, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, що підтверджується наданою до суду інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №161653663 від 29.03.2019 року.

Також з наданої до позову довідки Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що автомобіль марки «Мазда», модель «6» 2013 року випуску, об`єм двигуна - 2488, з реєстрацією 07.03.2017 року, належить на праві власності особі, з присвоєним РНОКПП НОМЕР_1 , який в свою чергу, як вбачається з вищезазначеної довідки, присвоєно саме відповідачеві по справі - ОСОБА_2 .

Отже, спірне майно: домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 192 кв.м., житловою площею 121 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб типу - легковий, марки «Мазда», модель «6» 2013 року випуску, об`єм двигуна - 2488, зареєстровано за відповідачем по справі - ОСОБА_2 .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає вказані вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: транспортний засіб, типу - легковий, марки «Мазда», модель «6» 2013 року випуску, об`єм двигуна - 2488, який 07 березня 2017 року зареєстрований за відповідачем - ОСОБА_2 , та на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 192 кв.м., житловою площею 121 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належне відповідачеві, а також встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку та/або обтяження нерухомого майна стосовно вказаного домоволодіння, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки з наданих до суду документів вбачається наявний спір між сторонами стосовно зазначеного майна, яке на цей час належать на праві власності відповідачеві по справі, що в свою чергу оспорюється позивачем по справі, оскільки ОСОБА_1 вважає вказане майно, таким, що належить йому на праві особистої приватної власності та спільним майном подружжя, у зв`язку з чим суд вважає вказані вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та встановлення заборони щодо нього співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, оскільки до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідач має право відчужити вказане майно на користь третіх осіб, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову у вказаній частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Щодо вимоги позивача про встановлення заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної домоволодіння та автомобілю, суд вважає безпідставними, оскільки по перше є неконкретизованими в частині визнання яких осіб стосується така вимога, а також оскільки таке питання є окремим вирішенням спору, який передбачений ЦК України, а також може порушити права та інтереси нинішнього власника спірного нерухомого майна, з урахуванням того, що на цей час виникнення права власності за відповідачем на вказане майно не оспорене і протилежне не встановлено.

Щодо вимоги позивача про накладення арешту на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, площею 52,4 кв.м. (житлова площа: 27,1 кв.м., підсобна: 25,3 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_2 та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири, суд вважає взагалі безпідставною, оскільки не стосується виниклого між сторонами спору в цій справі, стосовно якого взагалі не заявлено будь-яких позовних вимог.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрований на території України, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Крім того, судом враховується, що у відповідності до ст. 154 ЦПК України, відповідач не позбавлений права у разі необхідності та обґрунтованості звернутись до суду з відповідним клопотанням про застосування вжиття зустрічних заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/8360/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, а саме:

- Накласти арешт на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 192 кв.м., житловою площею 121 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

- Встановити заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку та/або обтяження нерухомого майна стосовно домоволодіння (його частину), об`єкт житлової нерухомості, площею 192 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

- Накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Mazda», модель «6», 2013 року випуску, об`єкт двигуна 2488 , який 07 березня 2017 року був зареєстрований за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У задоволенні решти вимог заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9).

Стягувачем за цією ухвалою є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Боржником за цією ухвалою є - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Повний текст ухвали суду складено - 21 травня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.