Справа №705/4225/18
2/705/775/19

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючої - судді Гудзенко В.Л.
при секретарі Музичук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, -
АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року.
Перед укладенням та підписанням кредитного договору, позичальник звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначила, що має намір отримати споживчий кредит та обрала валюту долари США, суму, бажаний строк кредитування та зазначила мету, тобто цільове використання кредиту.
Своїм підписом під відповідним документом позичальник засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта була ознайомлена.
Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видачею готівки через касу кредитора.
Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору.
Відповідно до умов п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 03.04.2017 року (включно) на рахунок, зазначений в п. 4.1 кредитного договору; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Відповідно до умов п. 5.5, п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався, на вимогу кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.
Крім того, відповідно до умов п.8.1.кредитного договору позичальник засвідчив та гарантував, що всі умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а саме: позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, він спроможний здійснити кредитний договір і виконати зобов`язання по ньому, оскільки він не має обмежень у праві та дієздатності. До того ж, позичальник гарантував, що жодним чином не обмежений законом, іншим нормативно-правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати кредитний договір та виконати усі умови, визначені в ньому.
Також, згідно п. 8.2. кредитного договору сторони погодили і те, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки, який посвідчено державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори Кравчук Т.І., зареєстрований в реєстрі за номером 2-1863. Відповідно до умов договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. За таких умов, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки.
Предметом іпотеки згідно п.1.2. договору іпотеки є нерухоме майно: квартира, загальною площею 44,3 кв.м., житловою 30,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 03.09.2003 року відділом житлового господарства Уманської міської ради, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно під №2515605, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно під №14011499, виданий Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 26 березня 2007 року; реєстрова книга №110, номер запису 6667.
Відповідно до висновку про вартість майна від 12.03.2018 року, проведена ПП «Ажіо», середня ринкова вартість іпотечного майна складає 408300 грн.
Відповідно до умов п.3.1.4 договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим договором або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.
Згідно п.5.2. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).
Таким чином, з укладенням кредитного договору та договору іпотеки кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки.
14.10.2009 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено заочне рішення по справі №2-1559, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року у розмірі 152626 грн. 31 коп.
Однак, позичальник не виконує рішення суду та вищезазначені умови кредитного договору, у зв`язку з чим, на адресу позичальника та майнових поручителів були направлені повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість протягом 60 днів.
Таким чином, з укладенням кредитного договору до договору іпотеки кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на заставлене за іпотечним договором майно, а також стягнути з позичальника суму основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пенею.
Представник позивача Пепчук Л.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача від 17.12.2018 року (а.с. 88). Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які належним чином неодноразово повідомлялися про день, час та місце судових засідань, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у даній справі, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором було укладено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договір іпотеки від 06.04.2007 року, серії ВЕК, № 249691, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 44,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-19).
Відповідно до висновку про вартість майна від 12.03.2018 року, проведена ПП «Ажіо», середня ринкова вартість іпотечного майна складає 408300 гривень (а.с. 20-45).
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 14.10.2009 року у справі № 2-1559-2009 р. задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості по кредитному договору та вирішено: 1/ розірвати кредитний договір № 354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі другого Уманського відділення Черкаської обласної дирекції та ОСОБА_1 ; 2/ стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року в сумі 152626,31 гривень та судові витрати в сумі 1926,26 гривень. (а.с. 47).
Таким чином, АТ «Райффайзен банк Аваль» в пред`явленому позові просить звернути стягнення на предмет іпотеки, виходячи з меншої суми заборгованості за кредитним договором ніж зазначено в розрахунку заборгованості. Таке рішення представник банку мотивує тим, що банк вирішив не стягувати суму заборгованості по пені в межах даного спору, однак продовжує нараховувати пеню, що, як вважає позивач, не суперечить нормам чинного в Україні законодавства.
У відповідності до п.9.1 розділу 9 кредитного договору: договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою Кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості.
Частиною 2 ст.651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653). Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч.3 ст.653).
З огляду на викладене, суд вважає, що зобов`язання між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , що виникли із кредитного договору № 354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року, припинені в зв`язку з набранням законної сили рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.10.2009 року у справі № 2-1559-2009 р. за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, в силу статті 653 ЦК України, тому позивач не має права нараховувати відсотки, штрафи, пеню та інші штрафні санкції передбачені кредитним договором, після набрання вказаним рішенням суду законної сили.
Проте між сторонами кредитного договору залишаються невиконаними з боку позичальника ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати банку заборгованості за кредитним договором в сумі 152626,31 гривень та судових витрат в сумі 1926,26 гривень, згідно рішення суду від 14.10.2009 р., які складаються з:
-заборгованості за кредитом: 137088,21 гривень;
-простроченої заборгованості за відсотками: 5567,31 гривень;
-відсотків: 1600,91 гривень;
-пені: 8369,88 гривень,
а також судових витрат в сумі 1926 гривень 26 копійок.
Таким чином, пред`являючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банк може виходити з суми боргу зазначеної в рішенні суду від 14.10.2009 року, тобто 152626 гривень 31 копійка та судових витрат в сумі 1926 гривень 26 копійок, а всього: 154552 гривні 57 копійок, тому позовні вимоги позивача в частині суми звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі: 432261 гривень 07 копійок є необґрунтованими і такими, що не доведені позивачем та не підлягають до повного задоволення, а підлягають до часткового задоволення в сумі зазначеній в рішенні суду від 14.10.2009 року.
При цьому суд звертає увагу позивача на той факт, що в силу ч.5 ст. 653 ЦК України, АТ «Райффайзен Банк Аваль» не позбавлений права вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору, якщо таким розірванням були завдані збитки.
Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору від 06.04.2007 року, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, підтвердженими доказами та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав.
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Заборгованість за кредитним договором в сумі 152626 гривень 31 коп. залишається непогашеною, а договір іпотеки укладений між сторонами від 06.04.2007 року дійсним, оскільки відповідно до п.6.2. договору іпотеки, строк його дії: до повного виконання основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою, у зв`язку з чим суд вважає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» набуло законне право звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
За загальним правилом розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов`язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.
Отже, аналіз зазначених норм показує, що припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору від 14.10.2009 року № 2-1559-2009 р.
Умовами укладеного 06.04.2007 року між відповідачами і АТ «Райффайзен Банк Аваль» договору іпотеки встановлено, що договір закінчує свою дію з припиненням основного зобов`язання. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов`язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в Постанові від 9 вересня 2015 року у аналогічній справі № 6-939цс15.
23.02.2018 року на адресу відповідачів було скеровано досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язання по кредитному договору, про те, вимога залишена без реагування та жодних погашень не здійснено (а.с. 48-50).
Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
В ч. 1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього договору та умов кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.
Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із частиною першою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону.
З огляду на викладене, суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальною статтею 33 Закону України «Про іпотеку», а не загальними нормами Цивільного кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням. На підставі цього суд зазначає, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
Даний висновок співвідноситься з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду прийнятий у Постанові від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г/16.
Щодо стягнення судового збору з відповідачів в сумі 1762 гривень та витрат на проведення оцінки в сумі 5000 гривень, на користь позивача, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню на користь позивача в повному обсязі, як передбачено ст.141 ЦПК України, а витрати на проведення оцінки не підлягають стягненню, так як представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів про вартість оцінки та щодо її сплати позивачем.
На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 572, 575, 610, 629, 653, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г/16, Постанови Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 354411/9425/0117-7 від 04.04.2007 року, в сумі: 154552 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 57 копійок, звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці згідно Договору іпотеки від 06.04.2007 року, а саме:
- квартиру, загальною площею 44,3 кв.м., житловою 30,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ніж 408300 (чотириста вісім тисяч триста) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривні, в рівних частках, по 587 гривень 33 копійки з кожного.
В задоволенні решти позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя Валентина Леонідівна Гудзенко