№274/1525/18
провадження № 2/0274/400/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді -Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить поновити його на роботі завідувача господарством в Центральній районній лікарні Бердичівського району та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1 січня 2017 року, по день поновлення на роботі, а також 2000 гривень судових витрат.

В обгрунтування позову вказав, що 17 серпня 2016 року він був прийнятий на роботу в Центральну районну лікарню Бердичівського району на посаду інженера. З 1 вересня 2016 року наказом № 112-к від 22.08.2016 року прийнятий за сумісництвом на посаду завідувача господарством на 0,5 ставки. Під час відпустки йому стало відомо, що його звільнено з посади завідувача господарством. Заяви звільнення його з роботи він не писав, наказу про звільнення з цієї посади не видавалось, заробітну плату за цей час йому не нараховували і не виплачували. У цей час він виконував обовязки завідуючого господарством, велися ремонтно-будівельні роботи, охорона обєкту, проводилось прибирання території. У його підпорядкуванні було 7 чоловік. Дії адміністрації ЦРЛ Бердичівського району вважає незаконними, так як його було усунуто з посади з порушенням статей 36, 49-2 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до відзиву представника відповідача(а.с. 34-38), Центральна районна лікарня Бердичівського району позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вважаючи, що порушень законодавства при звільненні позивача не було допущено. Відповідно до наказу № 112 від 22.08.2016 року позивач, крім посади інженера, за сумісництвом на 0,5 ставки з 01.09.2016 року займав посаду завідувача господарством на період вакантної ставки (до 31 грудня 2016 року). Підставою для надання позивачу сумісництва була його особиста заява від 22.08.2016 року. Наказом № 22-к від 01.02.2017 року позивачу надано сумісництво 0,25 ставки посади завідувача господарством (до 31 грудня 2017 року). Підставою для надання позивачу сумісництва була заява позивача від 01.02.2017 року. У звязку з недостатністю державного фінансування, відповідно до колективного договору, суміщення професій (посад) та сумісництво надається працівникам ЦРЛ Бердичівського району після отримання державного фінансування на поточний рік, але лише до кінця кожного календарного року. Для для подальшої роботи за сумісництвом у новому році працівник на імя головного лікаря мав подати відповідну заяву. Адміністрація лікарні не мала б попереджати працівників-сумісників про припинення сумісництва з 31 грудня, оскільки вони про це знали при укладенні трудового договору і щорічно подавали нові заяви про надання сумісництва. Заява від працівника-сумісника про припинення роботи за сумісництвом вимагалася лише тоді, коли працівник до закінчення календарного року бажав припинити роботу. Відповідач мав попередити працівника-сумісника про припинення трудового договору до закінчення календарного року тільки у випадку, якщо на посаду, яку займав працівник-сумісник, мав бути прийнятий постійний працівник.

Позивачем надана відповідь на відзив( а.с. 59 - 61).

У судовому засіданні позивач підримав свої вимоги, пояснив, що на даний час він уже не працює в лікрні, його було звільнено з основної посади у червні 2018 року. У позові він оспорює його звільнення у 2016 році з посади завідувача господарством, на якій від працював за сумісництвом. Записи до трудової книжки про працю за сумісництвом не вносились. Про наявність наказу про його звільнення з даної посади дізнався після звернення з даним позовом до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала відзив. Підтвердила, що записи до трудової книжки позивача про його працю за сумісницвом на посаді завідувача господарством не вносились, оскльки позивач цього не просив. Про наявність наказу про звільнення позивачу було відомо, оскільки він звернувся в лютому 2017 року з заявою про прийняття його на посаду завідувача господарством 0.25 ставки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря Бердичівської ЦРЛ від 16.08.2016 року № 103-к 17.08.2016 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера ЦРЛ Бердичівського району( а.с. 4, 42).

Відповідно до витягу із наказу № 112-к від 22.08.2016, крім посади інженера, на період вакантної посади, з 01.09.2016 року позивач за сумісництвом, на 0,5 ставки, займав посаду завідувача господарством ( а.с. 5, 43).

Згідно витягу із наказу № 22 від 01.02.2017 року позивач за сумісництвом на 0,25 ставки займав посаду завідувача господарством, починаючи з 01.02.2017( а.с. 44).

На посаду завідувача господарством у 2016 та 2017 роках ОСОБА_1 було призначено на підставі його заяв (а.с. 55, 56).

Згідно Наказу Бердичівської центральної районної лікарні № 213-К від 29.12.2016 з 31.12.2016 вважати закінченим строк дії договору для працівника сумісника ОСОБА_1 - завідувача господарством( а.с. 104).

Відповідно до копій розрахункових листів та довідки Центральної районної лікарні № 725 від 14.05.2018 ОСОБА_1 з вересня 2016 року до грудня 2016 року за суміщенням посад, нараховувалося 912.5 гривень заробітної плати, а з лютого 2017 року до грудня 2017 року - 800 гривень( а.с. 46, 51-53, 78).

Відповідно до статті 105 КзПП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до довідки Бердичівської центральної районної лікарні від 11.05.2018 № 724, встановлення доплат, надбавок та надання посад суміщення посад і сумісництва проводиться за наказом станом на лютий місяць кожного року, до закінчення календарного року ( а.с. 25).

Положеннями статті 23 КЗпП передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ст 36 КЗпП припинення трудового договору з підстав закінчення строку на який він був укладений за погодженням сторін.

Факт, що праця ОСОБА_1 - завідавача господарством, яку він виконував за суміщенням посад, носила строковий характер, доводиться наказом про сумісництво № 112-к від 22.08.2016, наказом № 213-К від 29.12.2016 про припинення суміництва, заявою ОСОБА_1 від 01.02.2017 про надання 0,25 ставки завідувача господарством з 01.02.2017, наказом про сумісництво № 22 від 01.02.2017, довідкою лікарні від 11.05.2018 № 724 про визначення щорічно розміру фінансування праці за сумісництвом.

Таким чином, у звязку з закінченням строку дії трудового договору Бердичівською центральною районною лікарнею правомірно з 31.12.2016 звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача господарством ( припинено суміщення посад).

Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту незаконного звільнення позивача з посади завідувача господарством у 2016 році, позовні вимоги ОСОБА_1 про новлення його на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу з 01.01.2017 безпідставні та не підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги лист Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської ОДА від 21.06.2018 року № 08М-955, оскільки він не є нормативно правовим актом, а носить інформаційний та рекомендаційний характер.

Відповідно до статті 233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки ( ст. 234 КЗпП)

Оскільки суд відмовляє у позові за безпідставністю позовних вимог, аналізу причин пропуску позивачем місячного строку звернення з цим позовом - суд не наводить.

Суд, окрім того, детально не аналізує інші аргументи сторін як такі, що не стосуються предмету спору та не впливають на висновки суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 36, 232, 233, 235 Кодексу Законів про працю України, суд,-

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги учасниками справи можуть також подаватися до або через відповідні суди першої інстанції.

Головуючий : О.В. Замега