ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 446/2042/15-ц

провадження № 61-15493св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Бакай І. А., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кам`янко-Бузькому районі Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 жовтня 2014 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, а саме на перегоні Сапіжанка-Добротвір Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «львівська залізниця») при швидкості 51 км/год поїзд № 4704 у складі локомотиву ЧМЕ-3 № 3168 під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснив на нього наїзд, завдавши численних травм (закритий відламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, садну рану лобної ділянки, тупу травму грудної клітки, перелом п`яти ребер з права та шести з ліва, забій легень, синдром гострого ураження легень, садні рани грудної клітини, тупу травму живота, підкапсульну гематому печінки, заочеревинну гематому та післятравматичний панкреатит), що підтверджується актом Н-1 від 27 листопада 2014 року про нещасний випадок та актом від 27 листопада 2014 року про проведення спеціального розслідування.

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого частиною другою статті 271 КК України.

Довідкою МСЕК № 265759 від 26 травня 2015 року йому встановлено другу групу інвалідності та визначено 65% втрати професійної працездатності.

Позивач вказував на те, що, крім завданих фізичних страждань, він переживає душевний біль.

З урахуванням доповнень у квітні 2016 року, позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») регіональної філії «Львівська залізниця» на його користь 220 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 5 квітня 2016 року замінено первісного відповідача - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кам`янко-Бузькому районі Львівської області на належного - ПАТ «Укрзалізниця».

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_2 70 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок отриманих травм на виробництві і дійшов висновку, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яку відповідно до закону повинно виплатити ПАТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Львівська залізниця».

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Укрзалізниця», суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Зокрема, заявник вказував на те, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення. Крім того, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди судами не враховані вимоги справедливого, розумного і добросовісного визначення розміру, що, на думку заявника, є порушенням статей 3 та 1167 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працював монтером колії 4 розряду у Відокремлений підрозділ «Кам`янка-Бузька дистанція колії».

16 жовтня 2014 року близько 11 год59 хв на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО «Львівська залізниця» при швидкості 51 км/год поїзд № 4704 у складі локомотиву ЧМЕ-3 № 3168 під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка ОСОБА_6 , який був смертельно травмований на місці події, а монтер колії ОСОБА_2 отримав численні травми, що підтверджується актом Н-1 від 27 листопада 2014 року про нещасний випадок та актом від 27 листопада 2014 року про проведення спеціального розслідування.

Внаслідок наїзду ОСОБА_2 отримав численні травми, а саме: закритий відламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, садну рану лобної ділянки, тупу травму грудної клітки, перелом п`яти ребер з права та шести з ліва, забій легень, синдром гострого ураження легень, садні рани грудної клітини, тупу травму живота, підкапсульну гематому печінки, заочеревинну гематому та післятравматичний панкреатит.

Також судами встановлено, що локомотив ЧМЕ-3 № 3168 перебував на балансі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Мукачево» ДТГО «Львівська залізниця», що підтверджується довідкою № 2537 від 10 листопада 2016 року.

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від ЗО грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого частиною другою статті 271 КК України.

З вироку суди встановили, що ОСОБА_5 , виконуючи обов`язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО «Львівська залізниця», не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам`янка-Бузької дистанційної колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_6 і отримання тяжких тілесних ушкоджень монтеру колії Кам`янка-Бузької дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_2

Довідкою МСЕК № 265759 від 26 травня 2015 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності та визначено 65% втрати професійної працездатності.

З епікризів-виписок № 116894 від 17 жовтня 2014 року, № 3557 від 23 березня 2015 року, № 2040 від 17 лютого 2014 року, № 9551 від 25 серпня 2015 року, № 12367 від 2 листопада 2015 року, № 8109 від 17 липня 2015 року, № 9172 від 12 серпня 2015 року суди встановили перебування позивача на лікуванні.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахував характер правопорушення, тривалість та глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті - встановлення другої групи інвалідності, а також тривалий строк перебування на стаціонарному лікуванні, перенесення численних оперативних втручань, які ще не завершено, а також вимоги розумності та справедливості і дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 70 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Крім того, суди також врахувати, що ОСОБА_2 внаслідок одержаного каліцтва повинен вживати додаткових затрат для організації свого життя.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і касаційний суд, оскільки до таких висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук