Справа № 522/6257/19
Провадження № 6/522/686/19
УХВАЛА

05 червня 2019 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В. розглянувши матеріали подання Першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»,

ВСТАНОВИВ:

До суду 12.04.2019 року надійшло подання Першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали подання суддя отримала 15.04.2019 року.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року подання було залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліки подання, а саме: заявнику слід необхідно надати до суду подання, оформлене у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства (зазначити про те, що ним не подано іншого подання з тим самим предметом та з тих самих підстав; надати копій подання разом із додатками до нього для інших сторін виконавчого провадження; надати докази на підтвердження отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та відповідні докази на підтвердження викладених у поданні обставин, докази про повідомлення боржника про направлення до суду відповідного подання.

Представник Першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області отримав ухвалу суду 23.04.2019 року, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи. Проте недоліки подання до теперішнього часу усунуті не були.

До зазначено подання застосовуються загальні норми встановлені ЦПК України.

ЦПК України не передбачає можливості суд повторно залишати позовну заяву без руху.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що заявником належним чином не усунуті недоліки подання.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п.132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що заявником недоліки подання належним чином в повному обсязі у відповідності до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 15.04.2019 року не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, подання Першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», слід повернути заявнику та роз`яснити, що повернення зазначеного подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Керуючись ст.ст.43, 44, 185, 260, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання Першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у порядку ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визнати неподаним та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.