КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року місто Київ.

Справа 753/23218/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8294/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Лемещука Олексія Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейське бюро розвитку бізнесу» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року,( у складі судді Коренюк А.М.., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейське бюро розвитку бізнесу» до ОСОБА_1 про визнання пункту договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання пункту договору недійсним.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у відкритті провадження в справі за позовом ТОВ «Європейське бюро розвитку бізнесу» відмовлено у зв`язку з тим, що положення договору, укладеного з ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційним судом міста Києва в постанові від 04 квітня 2018 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейське бюро розвитку бізнесу» до ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Не погодившись з такою ухвалою суду, Лемещук О.В. в інтересах ТОВ «Європейське бюро розвитку бізнесу» 25 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для розгляду до Дарницького районного суду міста Києва, стягнути з державного бюджету суму судового збору сплачену за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права та не врахування обставин, що мали значення для винесення ухвали щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Суд першої інстанції мотивував передачу справи до іншого суду тим, що «до початку розгляду справи судом встановлено, що відповідач не є зареєстрованою мешканкою Дарницького району м. Києва відповідно до її паспортних даних». Вказане твердження суд мотивує тим, що згідно довідки адресного бюро м. Києва, наданої на запит суду, відповідач не зареєстрований на території Дарницького району м. Києва.

Заявник вважає, що суд помилково прийшов до таких висновків, спираючись лише на довідку адресного бюро й паспорт відповідача з наступних підстав.

Довідка адресного бюро від 19.06.2018 року (а.с. 55) не є належним доказом, що підтверджує зареєстроване місце проживання особи чи її місцеперебування. Більш того, вказана довідка не містить в собі обов`язкових реквізитів, зокрема печатки Адресного бюро, а отже невідомо ким саме складена ця довідка, оскільки всі наявні в ній реквізити можливо зробити навіть без звернення до Адресного бюро.

Також викликає сумнів в достовірності даних цієї довідки той факт, що вона підписана невідомою особою 19.06.2018 року й отримана в той же день судом, проте жодних офіційних відміток суду про отримання, довідка не містить.

Посилання суду на паспорт відповідача також є недоречним, оскільки в матеріалах справи відсутні завірені копії паспорту відповідача з відміткою про інше зареєстроване місце проживання станом на дату подачі позову.

При поданні позову в грудні 2017 року позивачем було перевірено місце проживання відповідача й на момент звернення до суду йому було відоме лише одне місце проживання: АДРЕСА_1 . Вказані дані збігаються з даними в ЄДР, а також паспортними даними, наявними в позивача.

Також посилається на ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3, висновки Європейського Суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року серія А, №303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги отримала 15 травня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Передаючи справу на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області суд першої інстанції виходив з наступного.

За статтею 109 ЦПК України, яка діяла станом на дату подачі позовної заяви, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням.

Відповідно до ч.3 ст. 122 ЦПК України, в редакції, що діяла на дату подачі позову, суд зобов`язаний був протягом двох днів звернутись з запитом, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування фізичної особи), суд вирішує питання відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши позовну заяву 12 грудня 2017 року, суд не виконав вимоги ст. 122 ЦПК України, а одразу відмовив у відкритті провадження.

В подальшому такі дії суду визнані неправомірними. ухвала скасована.

Відповідно до п. 11 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК Україниустановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, позовну заяву було подано 12 грудня 2017 року. Нова редакція Цивільного процесуального кодексу України набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Враховуючи те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року було відмовлено у відкритті (у зв`язку з розглядом даного спору в порядку господарського судочинства, оскільки пункт договору, який позивач просить визнати недійсним, укладено з фізичною особою-підприємцем, а не фізичною особою), яку скасовано постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції вказану справу, а також положення . п. 11 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України, передача справи на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ініціативою суду є неправомірною . Апеляційним судом також враховується, що відповідач в даній справі не ініціювала питання про передачу справи за місцем її реєстрації.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегіє суддів встановлено, що вищенаведені порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про розподіл судових витрат має бути вирішено районним судом, за результатами розгляду справи по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейське бюро розвитку бізнесу» задовольнити .

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: