Головуючий у І інстанції Черков В.Г.
Єдиний унікальний номер 243/121/19
Номер провадження 22-ц/804/1196/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року, ухвалене в м. Селидове Донецької області (повний текст рішення складено 15 лютого 2019 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» (далі - ДП «Селидіввугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява вмотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» і працював за різними гірничими професіями та 07 листопада 2017 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. Під час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим 13 грудня 2018 року йому було встановлено 60 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Причиною професійного захворювання стала важка фізична праця. Просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням 100 000 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодження здоров`я у розмірі 89 820 гривень, а також стягнуто судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі ДП «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не навів доводів які б свідчили, що позивач втратив нормальні життєві зв`язки та докладає додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд не з`ясував щомісячний сукупний дохід позивача та не порівняв його дохід з визначеним достатнім для проживання людини доходом (прожитковим мінімумом) в державі, а тому висновок суду щодо моральних страждань позивача у зв`язку з нездатністю матеріально забезпечити себе та членів сім`ї є необґрунтованим та передчасним. Крім того зазначають, що надані позивачем документи (копії трудової книжки, довідки МСЕК та акту профзахворювання) жодним чином не підтверджують наявність у нього моральних страждань, а підтверджують саме наявність профзахворювання. Розрахунок моральної шкоди, приведений судом, не відповідає діючому законодавству.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою та судовими повістками (а.с. 81-82, 83, 84), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та 07 листопада 2017 року був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я (а.с.7-8).

Висновком МСЕК від 11 грудня 2017 року позивачу встановлено за сукупністю 60% втрати професійної працездатності: 10% повторно за трудовим каліцтвом, що сталося 09 січня 2011 року, та вперше 20% за професійним захворюванням приглухуватість та 30% вперше за професійним захворюванням хронічний бронхіт (а.с. 86-94).

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 082538, 13 грудня 2018 р. ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наведені докази які свідчать, що професійне захворювання та інвалідність отримано ним при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що, у свою чергу, призвело до фізичних та моральних страждань. Втрата працездатності призвела до змушення прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір шкоди, суд виходив з розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01 січня 2019 року помножений на кожен відсоток втрати працездатності.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Судом встановлено, і відповідачем не заперечується, що втрату працездатності у позивача встановлено під час роботи останнього у ДП «Селидіввугілля».

Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 листопада 2017 року (а.с. 10), причиною професійного захворювання позивача є недосконалість технологічних процесів з видобутку вугілля; перевищення концентрації пилу на робочому місці гірничого майстра дільниці № 4 ВП «Шахта «Котляревська», запиленість гірничих виробок складала 116,7 мг/м3, при ГДК 10 мг/м3; невиконання в повному обсязі заходів по боротьбі з пилом на дільниці № 4 ВП «Шахта «Котляревська»; перевищення ГДР шуму на робочих місцях на 8 дБА, тобто роботодавець допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача виникло з вини ДП «Селидіввугілля», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із позовної заяви, пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що моральні та фізичні страждання він зазнав у зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням в результаті яких втратив працездатність.

Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступень втрати професійної працездатності та негативні наслідки ушкодження здоров`я і враховуючи конкретні обставини справи, вірно визначив розмір заподіяної моральної шкоди, стягнувши його з відповідача.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі заперечував проти визначеного судом розміру моральної шкоди, посилаючись на недоведеність факту спричинення такої шкоди.

Проте з такими доводами апеляційної скарги погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 76 ЦПК України. До таких доказів належить як висновок експертизи, так і висновки МСЕК, проте вони не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідні докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення відповідної експертизи, а тому суд першої інстанції не мав підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статтями 12, 103, 106), які мають суто змагальний характер доказування.

Відповідач, який не погоджувався з доводами позивача про розмір моральної шкоди, визначеної позивачем не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Проте таким правом не скористався, а тому доводи апеляційного скарги щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди та її розміру є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності, обставин справи та характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, визначив розмір моральної шкоди в сумі 89 820 грн.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставами до скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська