КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4604/18 Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/172/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Ухвалою апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року прийнято до провадження Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Волошиної В.М., суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 14 серпня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в сумі 25 630,82 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 296,77 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19 737,34 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 900,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (штраф фіксована частина) та 1 196,71 грн. (штраф процентна складова). Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашена, що є порушенням законних прав позивача, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, без врахування при ухваленні рішення строку дії картки № НОМЕР_1 , видану відповідачу при укладенні договору від 14 серпня 2013 року. Згідно інформації з програмного комплексу щодо карти/рахунку відповідача ОСОБА_2 ..стан рахунку є відкритим, та вказано строк дії карти 11/16, тобто до останнього дня листопада 2016року. Керуючись правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 приходимо до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦКУ), тобто з 01 грудня 2016 року. Банком подано позовну заяву до суду у березні 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Інформація про строк дії картки не була витребувана місцевим судом та окрім того явка в судове засідання представника банку у судове засідання обов`язковою не визнавалася. Також судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом в заяві.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що скаржник у своїй скарзі не спростовує жодного з висновків суду першої інстанції, та не наводить обгрунтування неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані усі обставини справи, надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, та ухвалено рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представника позивача Штронда А.М. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача ОСОБА_4 . - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що 14 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов`язується погашати заборгованості за кредитом, відсотки за користування кредитом, відсотки за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості передбачених цим договором (а.с. 6, 8-31).

Факт укладення договору на зазначених базових умовах та отримання кредиту не заперечувала відповідач ОСОБА_2 , про що свідчать подані письмові пояснення (відзиви) як до суду першої, так і апеляційної інстанцій (а.с. 50-52, 114-119).

Згідно з виписки про здійснення операцій та розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, вбачається, що останню операцію по картці щодо зняття готівки здійснила 07 червня 2014 року, щодо поповнення - 02 червня 2014 року (а.с. 4, 141-145).

Із розрахунку заборгованості та підтверджених відповідачем обставин вбачається, що на виконання умов кредитного договору за період з 15 серпня 2013 року по 02 червня 2014 року позичальником сплачено та банком зараховано 1 183,00 грн. Останній платіж на погашення виконання зобов`язання здійснено позичальником 02 червня 2014 року.

Вищенаведеним обставинам судом першої інстанції не надано належної оцінки.

Так, встановлюючи обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_2 не заперечувала факт підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», отримання нею у банку кредитної картки та користування нею, що відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного договору позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300,00 грн. на строк користування кредитним лімітом до останнього дня місяця листопада 2016 року (а.с. 139, 140).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_2 допустила прострочення заборгованості за договором з вересня 2013 року.

Отже, встановленні фактичні обставини у справі свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Із наданих та досліджених доказів у справі вбачається, що позичальник ОСОБА_2 згідно договору б/н від 14 серпня 2013 року взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у передбачений в договорі термін грошові кошти не повернула, у зв`язку з цим виникла заборгованість за кредитивним зобов`язанням.

Таким чином, не врахувавши зміст та характер позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», підстави заявленого позову та обставин, що не підлягають доказуванню, надавши неправильну юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог позивачем.

В цій частині доводи апеляційної скарги позивача знайшли підтвердження.

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлені фактичні обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що за умовами укладеного договору позичальник зобов`язувався повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця до 30 листопада 2016 року.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту та сплати процентів (основного зобов`язання), погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 на виконання умов кредитного договору за період з 15 серпня 2013 року по 02 червня 2014 року сплачено та банком зараховано 1 183,00 грн., прострочення повернення кредиту та сплати процентів допущено з вересня 2013 року.

Проведення часткової оплати на погашення заборгованості, з останнім здійсненим платежем на погашення виконання зобов`язання 02 червня 2014 року, свідчить про визнання позичальником свого боргу та переривання перебігу позовної давності. В силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, кредитор мав право з 03 червня 2014 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 26 березня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно) - стаття 266 ЦК України.

Колегією суддів установлено, що відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності у спорі (а.с. 50-52).

Встановивши при розгляді справи, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, колегія суддів приходить висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав спливу позовної давності.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: