Справа № 182/5175/16-ц
Провадження № 2/0182/25/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.02.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., за участю представника позивача за первісним позовом представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, представника відповідача за первісним позовом представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТА НОВИВ

Позивач 20 вересня 2016 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 06 грудня 2010 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту ОСОБА_3 керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У порушення ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконав.

Станом на 30 серпня 2016 року заборгованість відповідача за Договором склала 34 037 грн. 34 коп., яка складається з наступного:

-16 041, 28 грн. тіло кредиту;

-4850,81 грн. нараховано відсотків за користування кредитом;

-12117,98 грн. нараховано пені за прострочене зобовязання;

а також штрафи відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

-1597,02 грн. - штраф (процентна складова).

Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 34037 грн. 34 коп. та понесені ним судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року було відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом.

08 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди (а.с. 62 66), посилаючись на наступні обставини.

06 грудня 2010 року ним була підписана заява-анкета № б/н про надання банківських послуг шляхом надання йому платіжної карти «Універсальна» № 071759, з наданням кредитного ліміту за картковим рахунком та можливості користуватися грошовими коштами у розмірі 15 000 грн. для споживчих потреб.

Згідно вказаної заяви-анкети, з її підписанням він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк», які діяли станом на 06 грудня 2010 року.

Протягом майже пяти років, він у разі потреби, користувався платіжною карткою «Універсальна» відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» та у разі користування грошовими коштами банківської установи здійснював повернення запозичених сум зі сплатою грошових сум відповідно до діючих Тарифів.

22 серпня 2015 року о 17 год. 30 хв. невідомою особою здійснено викрадення шляхом вільного доступу з кредитної картки № 5457 0822 3107 1759, належних йому грошових коштів в сумі 15 800,00 грн., подвійним списанням по 7900,00 грн., згідно офіційної виписці від 27 серпня 2015 року Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» по картці/рахунку № 5457 0822 3107 1759 за період з 22 серпня 2015 року по 27 серпня 2015 року.

Одразу після виявлення факту викрадення коштів з його рахунку 22 серпня 2015 року, він повідомив за телефоном 3700 службу безпеки Банку, а також висловив прохання про блокування даної банківської картки. Крім того, йому додатково порадили звернутися до правоохоронного органу з відповідною заявою про викрадення грошових коштів з карткового рахунку невідомою особою.

В той же день, 22 серпня 2015 року о 18 год. 00 хв. він звернувся до Нікопольського МВ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, яка була прийнята та 22 серпня 2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, присвоєно номер кримінального провадження 0002826 та розпочато досудове розслідування.

Також додатково, 23 серпня 2015 року він звернувся до Банку за допомогою програмного продукту - системи Lіqрау, яка привязана до банківської картки Приватбанку з проханням здійснити відміну, скасування останніх здійснених платежів, у зв'язку з тим, що вони були шахрайськими та повернення суми коштів у розмірі 15800,00 грн.

Відповідно до діалогу № 2919-105377585 з оператором його заявка була прийнята та запропоновано звернутися додатково в міліцію з відповідною заявою і зачекати 30 днів.

27 серпня 2015 року за його зверненням до Банку йому була надана виписка від 27 серпня 2015 року по картці/рахунку № 5457 0822 3107 1759 за період з 22 серпня 2015 року по 27 серпня 2015 року з зазначенням інформації, що 22.08.2015 року зазначена дата операцій двох переказів на суми 7900,00 грн. з його рахунку, що були здійснені з його платіжної картки, а датою опрацювання даних операцій є 24 серпня 2015 року.

Таким чином, вважає, що Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «Приватбанк» проігнорувало його звернення 22 серпня 2015 та 23 серпня 2015 року з проханням здійснити відміну, скасування останніх здійснених платежів, у зв'язку з тим, що вони були шахрайськими та повернення грошової суми у розмірі 15800 грн., здійснило опрацювання та завершення операцій, хоча була заявка на скасування.

Зазначає, що банківська картка була весь час при ньому, даних для авторизації третім особам, згідно чинного законодавства він не повідомляв.

22 вересня 2015 року через систему Lіqрау він звернувся до Банкку (діалог № 2919- 107910452) з питанням про статус його заявок на скасування операцій № 150419 та № 150418, зв'язку з тим, що минуло 30 днів та йому зпропоновано заповнити форму, і оператором було повідомлено, що перевірять його оплату.

24 вересня 2015 року на його електронну пошту надійшов електронний лист від відповідача, що його запит опрацьовано. Для вирішення його питання від 23 серпня 2015 року рекомендовано звернутися до органів внутрішніх справ.

01 жовтня 2015 року він, після перевірки стану його карткового рахунку за домогою системи Приват 24, випадково дізнався, що з його платіжної карти 28 вересня 2015 року о 23 год. 59 хв. було здійснено переказ між рахунками його особистих грошових коштів у сумі 740 грн. з карти для виплат № 4731 2171 0382 5376.

На його звернення через систему Приват 24 надати пояснення даного переказу коштів, він отримав пояснення , що здійснений переказ на кредитну картку та здійснено посилання на пункт 1.3.2.11., що ОСОБА_3 має право здійснювати договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта на погашення заборгованості Клієнта, яка утворилася внаслідок не виконаних обов'язків перед Банком. На його прохання надати форму для здійснення Сhargeback він отримав відповідь, що заявка по транзакції від 22 серпня 2015 року була сфомована, № 150419, дата формування: 23 серпня 2015 року та він повинен чекати розгляду. Заявка створена по двом платежам, строк розгляду заявки 180 днів.

На прохання надати друкований варіант його заявки йому було відмовлено, тому що такий документ не надається.

22 травня 2016 року він отримав письмове попередження від Банку, що станом на 14 травня 2016 року сума його простроченої заборгованості складає 7 010,00 грн., тому йому запропоновано негайно сплатити заборгованість до 28 травня 2016 року.

Таким чином, зазначив, що заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» носять односторонній характер, не містять належних доказів на підтвердження виникнення боргового зобовязання з його сторони, оскільки він був споживачем банківських послуг, користувався грошовими коштами у споживчих цілях та його права як споживача банківських послуг були грубо порушені. При викрадені суми коштів з його рахунку він здійснив усі дії, які було запропоновано йому зробити з боку відповідача, однак ці кошти все одно були йому зараховані у заборгованість з невідомих причин. Вважає розрахунок заборгованості незрозумілим та безпідставним через викладені вище обставини.

Також зазначив, що до суду додано «Умови та правила надання банківських послуг», які ним підписані не були. Так як підписання анкети заяви відбулося ще у 2010 році, заперечує, що саме з цими Умовами і саме у цій редакції банк його ознайомив про відносини, які між ними виникли. Тому він не давав згоду на списання коштів з його заробітної плати.

Вважає, що такі дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» є неправомірними та такими що порушують його психологічну рівновагу, оскільки протягом тривалого часу він відчуває постійне відчуття тривоги, страху щодо незахищеності, можливого здійснення примусового стягнення сум неправомірно нарахованих відсотків за викрадену з його карткового рахунку суму 15800,00 грн.

Працівники Банку продовжують вимагати, тобто здійснюють тиск на нього за допомогою телефонних дзвінків, СМС-повідомлення, направлення листів з вимогою сплатити тіло кредиту та всі належні платежі.

Такими діями Банку йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через нарахування відсотків на викрадену суму, вимогами сплатити заборгованість, зняття його особистих коштів на погашення неіснуючої заборгованості та бездіяльністю Банку у звязку з проведенням неналежного внутрішнього розслідування щодо викрадення грошових коштів невідомою особою, відсутності належного захисту банківського рахунку. Моральну шкоду він оцінює у 35 000,00 грн.

Крім того, зазначив, що за надання йому правової допомоги ним було сплачено 1 600,00 грн. та прийнято обовязок відповідно до укладеного договору щодо оплати 1 600,00 грн. після винесення рішення суду першої інстанції на оплату наданих послуг.

На підставі викладеного, просить суд:

- визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій неправомірними та зобов'язати банківську установу здійснити списання заборгованості у сумі 34 037,34 грн;

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити баланс на картці/рахунку № 071759 у сумі 16000,00 грн. з поверненням його особистих коштів у розмірі 1000,00 грн., повернути кошти у розмірі 740,00 грн., незаконно списані з його картки для виплат за № 4731 2171 0382 5376 без його відома та дозволу;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати на правову допомогу у розмірі 3 200,00 грн.;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у відшкодування завданої моральної шкоди суму коштів у розмірі 35 000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявні заперечення ОСОБА_4 на позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості від 08 лютого 2017 року (а.с. 127 131).

Крім того, в матеріалах справи наявні заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4, що надійшли від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 25 вересня 2017 року (а.с. 147-164), згідно яких просять у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг.

Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Картки та фінансового телефону на який приходить динамічний ОТП-пароль.

З моменту оформлення кредитного договору позичальник до Банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.

Позивачем надано докази, що відповідач був ознайомлений саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку від 06 березня 2010 року, яким були затверджені вказані Умови та правила надання банківських послуг. Тобто сторонами були оговорені при укладанні договору всі істотні умови.

З розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку відповідача, вбачається, що ОСОБА_4 користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отже отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Оскільки за Договором про надання банківських послуг № б/н від 06 грудня 2010 року ОСОБА_4 має прострочену заборгованість, Банком у відповідності до п. 1.1.3.1.6. Умов договору, п. 6.1. Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29 березня 2004 року, правомірно здійснено договірне списання з його рахунку, в межах сум, які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам.

Щодо шахрайського переказу коштів, Банком були дотримані всі можливі умови захисту під час проведення операцій.

Відповідач звернувся до Банку тільки після надходження повідомлення про проведення платежу на суму 15 800,00 грн., крім того, згідно листа № К-618 від 29 квітня 2016 року Начальника Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відповідач самостійно надав номер своєї банківської картки.

Переказ коштів із кредитної картки позичальника став можливим внаслідок розголошення ОСОБА_4 третій особі конфіденціальної інформації щодо номеру картки, строку дії та СVV коду, тому саме позичальник несе відповідальність за вказані операції.

Претензії до Банку щодо процедури Сhargeback є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 повинен був звернутися з письмовою заявою до Банку. Вказана заява повинна бути особистою та містити підпис уповноваженого представника Банку та печатку Банку із зазначенням дати її реєстрації.

Щодо тіла кредиту та збільшення відсоткової ставки, зазначили, що зміна тіла кредиту безпосередньо повязана з продовженням відповідачем користування карткою, що і спричинило зміну розміру тіла кредиту. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило, відповідач активно користувався карткою після підвищення процентної ставки, що вбачається з виписки по рахунку.

Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, зазначили, що спірні правовідносини виникли з договірних зобовязань, а положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України регулюють правовідносини з відшкодування шкоди не з договірних зобовязань. Вимоги про витрати на правову допомогу є необґрунтованими, оскільки відсутній розрахунок витрат здійснених на правову допомогу, з квитанції прибуткового касового ордера та самого касового ордеру неможливо встановити, за яким конкретно договором здійснено оплату, тому ці вимоги є необґрунтованими.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 року (надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, первісний позов підтримала та просила його задовольнити, проти зустрічної позовної заяви заперечувала, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Представник відповідача за первісним позовом (представник позичвача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, у судовому засіданні проти задоволення первісної позовної заяви заперечував та просив суд у її задоволенні відмовити. Зустрічну позовну заяву просив задовольнити, відповідно до викладених підстав.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була підписана заява № б/н від 06 грудня 2010 року згідно якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією наданої заяви, підписаної ОСОБА_4

Згідно дослідженої в судовому засіданні заяви встановлено, що ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 12 на звороті).

Відповідач за первісним позовом, підписавши заяву та отримавши кредитну картку, не лише активізував її, а протягом тривало часу користувався нею, знімаючи незначні грошові суми повертав їх в строк, передбачений «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою». Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, так і наданим суду розрахунком заборгованості, що свідчить про те, що ОСОБА_4 мав бажання користуватись відповідними банківськими послугами, фактично ними користувався та був обізнаний з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою» так як протягом тривалого часу не допускав передбачених даними правовими актами порушень.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до указаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір, або не встановлено законом.

Таким чином, відносини між банком та ОСОБА_4 були врегульовані та тривали (виконувались обома сторонами) протягом тривалого періоду.

Судом також встановлено, що станом на 15 серпня 2015 року на балансі кредитної картки ОСОБА_4 № 071759 рахувалася сума коштів 1000,01 грн.

22 серпня 2015 року з кредитної картки ОСОБА_4 № 071759 були здійснені дві операції Телеком услуги: PORTMONE.COM.UA.TELEKO на загальну суму 15 800,00 грн., подвійним списанням по 7 900,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку Залишок по рахунку станом на 22 серпня 2018 року складав 14 799,99 грн. (а.с.168). ОСОБА_4 заперечував проведення даних операцій, про що повідомив банк.

Так, одразу після виявлення факту викрадення коштів з його рахунку, ОСОБА_4 повідомив за телефоном 3700 службу безпеки Банку, а також висловив прохання про блокування даної банківської картки. Крім того, йому додатково порадили звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про викрадення грошових коштів з карткового рахунку невідомою особою.

В той же день, 22 серпня 2015 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 звернувся до Нікопольського МВ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, яка була прийнята та 22 серпня 2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та присвоєний номер кримінального провадження 0002826 та розпочато досудове розслідування (а.с. 67-68). Згідно повідомлення Нікопольської місцевої прокуратури Дніпрпоетровської області, станом на 23 грудня 2016 року триває досудове розслідування (а.с. 117).

Також додатково, 23 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Банку за допомогою програмного продукту - системи Lіqрау, яка привязана до банківської картки Приватбанку з проханням здійснити відміну, скасування останніх здійснених платежів, у зв'язку з тим, що вони були шахрайськими та повернення суми коштів у розмірі 15800,00 грн (а.с. 69-70).

Однак, незважаючи на такі дії ОСОБА_4, ОСОБА_3 24 серпня 2015 року здійснив опрацювання та завершення операції на загальну суму 15 800,00 грн., хоча була заявка на таке скасування.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 надано достатньо доказів того, що з його кредитної картки були викрадені грошові кошти та за даним фактом порушенно кримінальне провадження, яке на даний час перебуває на досудовому розгляді.

ОСОБА_4 вчинив усі дії у відповідності з «Правилами користування платіжною карткою» звернувшись з детальним описом ситуації як до банку так і до правоохоронних органів.

Доказів, які б прямо вказували, що дані кошти були зняті самим відповідачем, позивачем за первісним позовом суду не надано. Також відсутні докази про те, що ОСОБА_4 надавав платіжну картку для користування іншим особам, або повідомляв комусь ПІН-код.

За таких обставин, суд не вбачає вини ОСОБА_4 у невиконанні умов кредитного договору щодо неповернення кредитних коштів.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України у справі № 6-71цсв15 від 13 травня 2015 року Верховний суд України дійшов висновку, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Дана позиція врахована також Верховним Судом в постановах від 12 лютого 2018 року № 127/23496/15-ц, та від 20 червня 2018 року № 691/699/16-ц.

Доказів того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_4, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції суду не надано. Навпаки всі дії відповідача ОСОБА_4 свідчать про те, що він вчинив всі необхідні дії для доведення своєї невинуватості та правомірності вчинених ним дій.

Доводи банку про те, що ОСОБА_4 сам розголосив інформацію щодо номера його картки, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості необхідно відмовити в повному обсязі зважаючи на те, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, оскільки невиконання умов кредитного договору щодо неповернення кредитних коштів відбулося не з вини ОСОБА_4

Так як суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, понесені позивачем за первісним позовом судові витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за його зустрічним позовом до Акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк" про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Дослідивши надані сторонами докази та встановивши вказані обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в достатньому обсязі було доведено факт викрадення грошових коштів з його кредитної картки, також враховується, що за даним фактом порушенно кримінальне провадження, яке на даний час перебуває на етапі досудового розслідування.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», чинного на час укладення між сторонами договору та видачі платіжних карток, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом п. 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла на момент списання спірних коштів і згідно з якою втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк, як емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно з п. 9 розділу VI вказаного Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно умов договору клієнт зобов'язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, коди CVV2, коди CVС2, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України.

Доказів, які б прямо вказували, що дані кошти були зняті самим ОСОБА_4 матеріали справи не містять та не були надані АТ КБ «Приватбанк» при розгляді справи у суді. Також відсутні докази про те, що ОСОБА_4 надавав картку для користування іншим особам, або повідомляв комусь ПІН-код суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання дій Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - неправомірними підлягають задоволенню та суд вважає за можливе визнати дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій з 22 серпня 2015 року - неправомірними та зобовязати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити списання заборгованості ОСОБА_4, що утворилася за кредитним договором б/н від 06 грудня 2010 року у результаті здійснення операції Телеком услуги : PORTMONE.COM.UA.TELEKO, KYIV від 22 серпня 2015 року на суму коштів 15800,00 гр; зобов'язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити баланс на картковому рахунку ОСОБА_4 № 071759 до того стану, в якому він був до виконання операції Телеком услуги : PORTMONE.COM.UA.TELEKO, KYIV від 22 серпня 2015 року на суму коштів у розмірі 15800,00 грн., що є достатнім у повній мірі для відновлення порушених прав ОСОБА_4

Виходячи з того, що в достатньому обсязі було доведено факт викрадення грошових коштів з кредитної картки ОСОБА_4, за відсутності вини останнього, суд приходить до висновку, що у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не було законних підстав здійснювати списання коштів з картки для виплат ОСОБА_4 № 825376 у розмірі 740,00 грн. без його відома (а.с. 75).

Таким чином вимоги ОСОБА_4 про повернення суми коштів у розмірі 740,00 грн. на його картку для виплат № 825376 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_4 звертався до правоохоронних органів з приводу шахрайського заволодіння його коштами. Крім того, він звертався і до Банку.

Також судом встанолвено, що працівники Банку були проінформовані та, беззаперечно, обізнані з фактом розслідування кримінального провадження відносно факту викрадення грошових коштів ОСОБА_4

За таких обставин, суд вважає вказані дії Банку недобросовісними, протиправними, оскільки за наведених обставин ОСОБА_3 знав про відсутність добросовісного волевиявлення ОСОБА_4 щодо переказу коштів 22 серпня 2015 року, про те, що ОСОБА_4 Б Л. вчинено всі необхідні дії для доведення своєї невинуватості та правомірності

Також суд вважає, дії Банку такими, що спричинили моральні страждання та переживання ОСОБА_4 і, отже, спричинили моральну шкоду.

Оцінюючи розмір моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений ОСОБА_4 (за зустрічним позовом) є завищеним та таким, що не відповідає обставинам справи та спричиненим йому моральним стражданням.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з розясненнями, що містяться в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з розясненнями, викладеними в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10.

Суду на підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_4 надано договір про надання правової допомоги, квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 1600,00 грн. та копію прибуткового касового ордеру. Проте, договір про надання правової допомоги укладено на представництво інтересів ОСОБА_4 як у цивільному так і у кримінальному провадженні, а квитанція до прибуткового ордеру та сам касовий ордер не дають змоги встановити, по якій справі було здійснено оплату. Також квитанція не містить номера прибуткового касового ордеру до якого вона має відношення. З наданої квитанції та самого касового ордеру неможливо встановити, за яким конкретно договором здійснено оплату. Крім того, ОСОБА_4 не надано розрахунок витрат, здійснених на правову допомогу. Тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», результат вирішення даної цивільної справи, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса - м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) - відмовити.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання 53222, АДРЕСА_1) до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині нарахування ОСОБА_4 відсотків та штрафних санкцій з 22 серпня 2015 року - неправомірними.

Зобовязати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити списання заборгованості ОСОБА_4, що утворилася за кредитним договором б/н від 06.12.2010 року у результаті здійснення операції Телеком услуги: PORTMONE.COM.UA.TELEKO, KYIV від 22 серпня 2015 року на суму коштів 15800,00 грн. (пятнадцять тисяч вісімсот грн. 00 коп.)

Зобов'язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити баланс на картковому рахунку № 071759, відкритого на імя ОСОБА_4 до того стану, в якому він був до виконання операції Телеком услуги: PORTMONE.COM.UA.TELEKO, KYIV від 22 серпня 2015 року на суму коштів у розмірі 15800,00 грн. (пятнадцять тисяч вісімсот грн. 00 коп.)

Зобов'язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути на картковий рахунок ОСОБА_4 № 825376 грошові кошти у розмірі 740,00 грн. (сімсот сорок грн. 00 коп.)

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. (одну тисячу грн. 00 коп.)

В іншому відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_5