П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/3332/18

Номер провадження 22-ц/804/600/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ПрАТ «ММК ім. Ілліча»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року головуючого судді Костромітіної О.О. із складанням повного тексту судового рішення 13 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати при звільненні, компенсацію за затримку виплати, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ( далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати при звільненні,компенсацію за затримку виплати,відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим,що з 21 квітня 2015 року по 17 січня 2018 року він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ММК ім.Ілліча », звільнений 17 січня 2018 за власним бажанням. При звільненні відповідач не розрахувався за роботу у вихідні та святкові дні. Так, згідно розпоряджень начальника ЦСтаП він виходив на роботу 18 червня 2016 року з 19.00 до 07.00 (вихідний день); 20 червня 2016 року - 07.00 до 19.00 (святковий день); 27 червня 2016 року - з 07.00 до 19.00 (святковий день); 24 серпня 2016 року - з 07.00 до 19.00 (святковий день); 16 жовтня 2016 року - з 07.00 до 19.00 (вихідний день); 17 квітня 2017 року - з 07.00 до 19.00 (святковий день); 29 квітня 2017 року - з 07.00 до 19.00 (вихідний день); 08 травня 2017 року - з 19.00 до 07.00 (святковий день); 04 червня 2017 року - з 07.00 до 19.00 (вихідний день); 26 серпня 2017 року - з 07.00 до 19.00 (вихідний день); 15 жовтня 2017 року - з 19.00 до 07.00 (вихідний день); 25 грудня 2017 року - з 07.00 до 19.00 (святковий день). Таким чином, позивач відпрацював 144 години, які згідно до ст. 107 КЗпП України повинні оплачуватися в подвійному розмірі. Посилаючись на наведене,позивач,з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні за вказаний період в сумі 21 464,64 грн.,а також середній заробіток за час затримки ,починаючи з 18 січня 2018 року по 30 вересня 2018 року в сумі 104 342 грн.,компенсацію за затримку виплати заборгованості в сумі 1051,77 грн.,моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд прийшов до невірного висновку щодо того, що згідно п.2.25 посадової інструкції позивач був зобов'язаний щоденно вести первинний облік робочого часу в установленому на комбінаті порядку щодо себе, оскільки інструкцією не передбачено щодо кого він має вести такий облік. Вказує, що до посадових обов'язків позивача не відноситься обов'язок ведення табельного обліку, такий обов'язок відноситься до обов'язків інженера з нормування та оплати праці. Зазначає, що в основу оскаржуваного рішення судом покладені обставини, що не відповідають дійсності, що привело до неправильного вирішення справи, оскільки суд вважає, що не здійснюючи відмітку в рапорті про явку на роботу щодо себе в святкові та вихідні дні, в які позивач залучався до роботи за розпорядженням начальника цеху, він фактично не виконував свої посадові обов'язки, у зв'язку з чим, в ці дні він залучався не до роботи, а до чергування, що виключає необхідність компенсації йому відпрацьованих часів. Зауважує, що судом не надана належна правова оцінка доказам - розпорядженням ПрАТ « ММК ім. Ілліча» по цеху мереж і підстанцій «про організацію роботи та чергування в період святкування», також не надано судом оцінки витягу з оперативного журналу цеху мереж та підстанцій за період з 14 липня 2016 року по 21 липня 2017 року з відміткою про те, що 04 червня 2017 року позивачем проведений тренінг - інструктаж, згідно з інструкцією є трудовим обов'язком позивача. Суд першої інстанції не звернув уваги,що тривалість чергування або роботи разом із чергуванням не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу. Якщо ж працівник залучається до чергування у вихідний чи святковий день,йому повинен бути наданий відгул протягом найближчих 10 днів. Тривалість відгулу повинна дорівнювати тривалості чергування. Тривалість робочого часу позивача становить 8 годин. Проте,за розпорядженнями відповідача позивач залучався до роботи на 12 годин. Отже,у випадку позивача його робота у вихідні та святкові дні по 12 годин не є чергуванням,а тому постанова Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1954 року № 233 не може бути застосована. Позивач виконував свої трудові обов*язки на своєму робочому місці та на дільницях підприємства,де потребувалась його присутність. У всіх наведених розпорядженнях серед працівників,які долучались до роботи у святкові та вихідні дні по 12 годин,змінюючи один одного,залучався також на 7,5 годин один керівник вищого рангу зам.начальника цеха. Саме цей керівник є працівником,який залучався в ці дні не до роботи,а до чергування. При винесенні рішення ,судом не враховано,що позивачу встановлений 40 тижневий робочий тиждень,8-годинний робочий день з понеділка по п*ятницю з двома вихідними днями. Притягнення до роботи позивача у святкові та вихідні дні за наведеними розпорядженнями є понад встановленої тривалості робочого часу,тобто надурочними часами .

Відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ММК ім.Ілліча» мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду. Підприємство зазначає,що суд дійшов вірного висновку,що відповідальність за внесення даних, до табеля (рапорту) обліку робочого часу, на даній ділянці була саме на позивачеві,що підтверджується локальними нормативно-правовими актами та безпосередньо його підписами у табелі. Жодних зауважень від позивача щодо внесення їм даних до табелю,на адресу відповідача не надходило. Відмітки про його вихід на роботу в святкові чи вихідні дні,зазначені у позовній заяві дати до табелю ним не вносилися ,таким чином до роботи в вихідні та святкові дні позивач не залучався. Будь-яких доказів про те,що роботодавцем на позивача у вихідні та святкові дні покладалися роботи,обумовлені трудовим договором,матеріали справи не містять,з чого судом вірно зроблено висновок,що позивач не виконував свої посадові обов*язки в зазначені у позові дні. Просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Рябошапка О.І., які підтримали доводи апеляційної скарги ,пояснення представника відповідача ПрАТ « ММК ім.Ілліча» Івченка С.П.,який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено,що наказом № 11 від 20.04.2005 року ОСОБА_1 прийнятий в цех мереж та підстанцій ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на посаду електромонтера з оперативних перемикань у розподільчих мережах. Наказом № 4592 від 26.05.2016 року позивача переведено у тому ж цеху на посаду майстра Дільниці № 1 з оперативного та експлуатаційного обслуговування та ремонту устаткування 6-110 кВт доменного району.

Наказом № 22 від 17.01.2018 року трудовий договір з ОСОБА_1 припинений за заявою останнього за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Посадовою інструкцією № 635-12 майстра ЦСтаП дільниця № 1 по оперативному та експлуатаційному обслуговуванню та ремонту обладнання 10 кв доменного району визначенні обов'язки майстра ОСОБА_1 п.2.1-п.2.37, в тому числі виконання розпоряджень вищестоящого керівника в межах своєї компетенції .

Розпорядженням № 394 від 15.06.2016 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Трійці» ОСОБА_1 залучався до роботи 18 червня 2016 року з 19.00 години до 07.00 години 10 червня 2016 року.Розпорядженням № 406 від 23.06.2016 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Дня Конституції» ОСОБА_1 залучався до роботи 27 червня 2016 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 545 від 22.08.2016 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Дня незалежності України» ОСОБА_1 залучався до роботи 24 серпня 2016 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 677 від 12.10.2016 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Дня захисника України» ОСОБА_1 залучався до роботи 16 жовтня 2016 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 862 від 26.12.2016 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Нового Року» ОСОБА_1 залучався до роботи 31 грудня 2016 року з 19.00 години до 07.00 години 01 січня 2017 року.

Розпорядженням № 366 від 26.04.2017 «Про організацію роботи та чергування в період святкування 1, 2 та 9 Травня» ОСОБА_1 залучався до роботи 29 квітня 2017 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 439 від 31.05.2017 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Трійці» ОСОБА_1 залучався до роботи 04 червня 2017 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 646 від 18.08.2017 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Дня незалежності України» позивач залучався до роботи 26 серпня 2017 року з 07.00 до 19.00 години.Розпорядженням № 795 від 11.10.2017 «Про організацію роботи та чергування в період святкування Дня захисника України 14 жовтня 2017 року» ОСОБА_1 залучався до роботи 15 жовтня 2017 року з 19.00 години до 07.00 години 16.10.2017.Розпорядженням № 970 від 22.12.2017 «На виконання наказу № 963 від 11.12.2017 «Про призначення відповідальних по організації роботи та чергування в період святкування Різдва Христова 25 грудня 2017 року» ОСОБА_1 залучався до роботи 25 грудня 2017 року з 07.00 до 19.00 години. Вказані розпорядження були видані ЦСтаП структурним підрозділом ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на підставі наказів генерального директора ПрАТ «ММК ім. Ілліча» № 449 від 20.05.2016, № 262 від 07.04.2017, № 19 від 19.04.2017, № 418 від 29.05.2017, № 735 від 06.10.2017, № 936 від 11.12.2017, № 975 від 21.12.2017 по підприємству задля організації чергувань у вихідні та святкові дні ,про що вказано у назві розпорядження,які зареєстровані в книгах реєстрації розпоряджень по цеху. Розділом 1 розпоряджень встановлено графік чергувань, розділом 2 визначена сфера відповідальності та безпосередньо зазначено місце знаходження відповідального чергового по цеху, а саме у диспетчерській ЦСтаП т. 6-32-15.

Згідно п. 2.25 посадової інструкції № 635-12 майстра цеху мереж і підстанцій Дільниці № 1 з оперативного та експлуатаційного обслуговування та ремонту устаткування 6-110 кВт доменного району, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 08.04.2016 року, що засвідчується його підписом, майстер Дільниці зобов'язаний щоденно вести первинний облік робочого часу в установленому на комбінаті порядку. Інструкцією не передбачено щодо кого він має вести такий облік.

У рапортах керівника про неявки працівників дільниці та відомостях обліку робочого часу, в яких ОСОБА_6 вів первинний облік робочого часу, відмітки про присутність ОСОБА_1 на робочому місці у зазначені ним в позовній заяві дати відсутні.

Стандартами підприємства, який встановлює Порядок підготовки, видання та використання документів, які стосуються організації та обліку робочого часу та оплати труда в ПАТ «ММК ім. Ілліча» (СТП 227-4.2.3-10:2015), який введено в дію наказом № 927 від 26.11.2015, передбачено залучення працівників до роботи у вихідні дні та до надурочних робіт. Мається типова форма розпорядження про роботу у вихідний день. Чергування на підприємстві вказаними Стандартами не передбачено.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач посилався на те, що був залучений не до чергувань, а до роботи, оскільки у вказані дні продовжував виконувати трудові обов*язки згідно посадової інструкції.

Кодексом законів про працю України поняття чергування не визначено.

Залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілоквід 2 квітня 1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах», яка діє в Україні відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12 вересня 1991 року № 1545 в частині, яка неврегульована законодавством України.

Згідно положень вказаної постанови, чергування полягає в обов'язку працівника перебувати на визначеному роботодавцем робочому місці з метою вирішення невідкладних питань, не пов'язаних із трудовими обов'язками цього працівника, а також передачі інформації.

Отже, чергування -це залучення у виняткових випадках, працівника до роботи, яка не обумовлена трудовим договором.

В той час, як залучення до роботи у вихідні та святкові дні передбачає виконання працівником своїх звичайних обов*язків, обумовленої трудовим договором.

Як вбачається із змісту вказаних вище наказів позивач був залучений у вихідні та святкові дні саме до чергування,що підтверджується графіками чергувань відповідальних працівників затверджених роботодавцем ,а також копіями табелів (рапортів)обліку використання робочого часу , в яких святкові та вихідні дні чергувань позивача не зазначені, як робочі дні.

Згідно до вищевказаної Постанови № 233,чергування у вихідний день не підлягає оплаті,а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.

Зазначена позиція підтверджується у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 02 квітня 2010 року № 89/13/116-10.

Таким чином, ані у Постанові N 233, ані у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 02 квітня 2010 року взагалі не йдеться про оплату праці за чергування як за робочий час.

Судом під час розгляду справи встановлено,що підприємством положень,інструкцій або наказів щодо грошової компенсації робітникам за час чергування не видавалося . Крім того,порядок залучення робітників до роботи у вихідні дні передбачений розділом 6,яким встановлена форма,зміст та посадові особи які повинні підписати,розпорядження про залучення працівників до роботи .

Як встановлено судом,під час роботи на підприємстві та під час звільнення позивачем не пред*являлось вимоги щодо надання йому відгулів за чергування у святкові та вихідні дні. Вказане позивач підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Крім того,суд першої інстанції зазначив,що підсумковим документом, на підставі якого нараховується заробітна плата працівникам підприємства є «табель (рапорт) обліку робочого часу».Згідно табелів обліку робочого часу, відміток про вихід ОСОБА_1 на роботу у вихідні та святкові дні зазначені в позовній заяві не має, розпорядження про притягнення ОСОБА_1 до роботи у вихідні дні не оформлювалися, і тому відсутні відмітки про кількість відпрацьованих годин у вихідні чи святкові дні в табелі.

Згідно до п. 5.2.6. СТП 227-4.2.3-10-2015 «Порядок підготовки, видання і використання документів, що стосуються організації і обліку робочого часу та оплати праці в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» відповідальність за ведення табельного обліку, обліку робочого часу покладається на керівників дільниць, служб, майстрів та інших керівників, які мають в організаційному підпорядкуванні персонал.

Більш того, згідно із п.п. 2.25, 4.13, 4.14 вищезазначеної Посадової інструкції майстра Дільниці № 1 з оперативного та експлуатаційного обслуговування і ремонту устаткування 6-110кВТ доменного району № 635-12 ЦСтаП до його обов'язків та відповідальності у тому числі входило: - щоденне ведення первинного обліку робочого часу (явки на роботу і залишення робочого місця) в установленому на комбінаті порядку. Позначку виробляти за фактично відпрацьований час. В кінці місяця здавати первинні документи з обліку робочого часу в установленому на комбінаті порядку; - об'єктивність і своєчасність наданої облікової та звітної документації; - об'єктивність первинних документів з обліку робочого часу і своєчасність їх надання в установленому на комбінаті порядку.

З вищенаведеного вбачається ,що відповідальність за внесення даних, до табеля (рапорту) обліку робочого часу, на даній ділянці була саме на майстрі ОСОБА_1, що підтверджується локальними нормативно-правовими актами та безпосередньо його підписами у табелі. Жодних зауважень від позивача щодо внесених їм даних до табелю, на адресу ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не надходило. Відмітки про його вихід на роботу в святкові чи вихідні дні, в зазначені у позовній заяві дати до табелю ним не вносилися, таким чином до роботи в вихідні та святкові дні він не залучався, а тому суд відхилив пояснення позивача та його представника в частині того, що в його обов'язки не входило ведення обліку робочого часу у вихідні та святкові дні, що ці обов'язки покладалися на інженера ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8, допитана судом першої інстанції,пояснювала,що вона здійснює контроль готових документів ведення обліку робочого часу. На підставі первинних документів ведення обліку робочого часу, що входило в обов'язки майстра ОСОБА_1, вона вносить відомості в систему САП. Чергування не пов'язане з виконанням трудових обов'язків робітника. Чергування може здійснюватися за телефоном, робітники при чергуванні не працюють, тобто не виконують свої трудові обов'язки. Робота у вихідний день відбувається у разі аварійної ситуації. В цьому випадку начальник цеху видає розпорядження, підписує його начальник управління компенсації та пільг, інженер по охороні праці, голова профспілкової організації. Робота у вихідний день фіксується у табелі ведення обліку робочого часу, в якому зазначено кількість годин роботи, на підставі чого здійснюється оплата праці у вихідні дні в подвійному розмірі.

Суд відхилив позицію позивача в частині того,що доказом його роботи у вихідні дні є пояснення допитаного свідка ОСОБА_9,у зв*язку з тим,що факт перебування ОСОБА_1 в період чергування у святкові дні на підприємстві,не підтверджує факту виконання ним в ці дні своїх трудових обов*язків.

Суд також зазначив, що не несе доказового значення виконання ОСОБА_1 трудових обов*язків наряд-допуск № 1/192 на виконання робіт, наданий позивачем до позовної заяви, оскільки даний наряд було видано 15.10.2017 року о 16-00 годині, тобто під час виконання його трудових обов'язків, а не в період його чергування, який зазначено в розпорядженні № 795 від 11.10.2017 року, а саме 15.10.17 с 19-00 до 7-00 16.10.17, а тому відхилив посилання позивача, що даний наряд є доказом виконання ним його трудових обов'язків у неробочі дні.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень з дотриманням положень ст.ст.77-79 ЦПК України щодо належності, допустимості та достовірності доказів.

Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін цивільного процесу, працівник повинен довести наявність підстав для компенсації за роботу у неробочі дні (виконання працівником трудової функції кожного дня, за який просить виплатити компенсацію), а роботодавець такі підстави повинен спростувати належними і допустимими доказами.

Будь яких об*єктивних доказів про те, що роботодавцем на позивача у вихідні та святкові дні покладалися роботи обумовлені трудовим договором, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,що позивач був залучений у вихідні та святкові дні саме до чергування,а не до роботи .При цьому чергування у вихідний день не підлягає оплаті,а за нього надається відгул. Проте позивач у період роботи з 2016 по 2017 рік із заявами про надання відгулів до роботодавця не звертався,тому відгули не надавались. Оскільки спеціальна грошова компенсація за чергування не передбачена законом,тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі ,а відтак і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,компенсації за затримку виплати заборгованості,суми моральної шкоди .

За таких обставин ,апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні,оскільки позивач залучався до чергування,яке не підлягає оплаті,а за нього надається відгул. У зв*язку із цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці,проте,відповідно до вимог ст.89 ЦПК України ,оцінка доказів є виключною компетенцією суду,переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена . Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Судді: