РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/3656/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/410/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за участю представників: позивачки- адвоката Шмайхеля А.К., ОСОБА_3 .-адвоката -Овдійчук О.О., ВДВС Рівненського МЮ у Рівненській області- Якобчука П.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Панас О.В. від 30 вересня 2015 року, проголошену в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якої:

1. Боржник та Стягувач, виходячи з положень ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України, а також з метою добровільного врегулювання фінансово-боргових та пов`язаних з ними процесуальних відносин, вирішили укласти цю мирову угоду на стадії виконання про таке:

Рішенням суду встановлено факт наявності заборгованості Боржника перед Стягувачем за договором позики, розмір якої визначений у резолютивній частині Рішення суду.

Боржник визнає всю заборгованість перед Стягувачем у розмірі, встановленому Рішенням суду.

Сторони, розуміючи значення своїх дій, домовляються та визнають ту обставину, що Боржник ( ОСОБА_2 ) поверне Стягувачу ( ОСОБА_1 .) всю заборгованість, визначену в рішенні суду, шляхом передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2000 га, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.11.2006 р. за кадастровим НОМЕР_2 ) (далі майно) по АДРЕСА_1 , як повний розрахунок по одержаним Боржником грошовим коштам в розмірі, встановленому рішенням Рівненського міського суду від 17.07.2013р.

1.4. Боржник та Стягувач гарантують, що вказана в п.1.3 заборгованість Боржника перед Стягувачем на суму 64 000 доларів США та 1 000 Євро, а також судові витрати в сумі 1700 грн. буде вважатися погашеною шляхом зарахування через набуття права власності стягувачем на майно.

Стягувач визнає, що не буде мати будь-яких грошових або майнових претензій до Боржника з моменту визнання судом даної Мирової угоди.

Боржник та Стягувач погодились, що вартість Майна становить повний розмір заборгованості за Рішенням суду.

Стягувач ( ОСОБА_1 .), не пізніше 30 днів з моменту визнання цієї мирової угоди зобов`язується самостійно вирішити питання щодо зняття арешту на будь-яке майно Боржника банківські метали, грошові кошти у банківських установах, заборони на перетинання кордону України та інших можливих заходів, що були запровадженні відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції, з метою забезпечення виконання рішення Рівненського міського суду від 17.07.2013 (справа № 569/3656/13-ц) та зареєструвати за собою право власності на майно.

Сторони визнають, що у разі невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань за даною мировою угодою перед Стягувачем в повному обсязі або частково до спливу зазначених термінів, Стягувач має право звернутися із позовною заявою до суду та ДВС щодо стягнення заборгованості із Боржника .

Боржник та Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконавчим провадженням, що виникли до затвердження судом умов цієї мирової угоди, покладаються на Боржника.

Стягувач та Боржник також домовляються, що наслідком набуття чинності цією мировою угодою відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження, сторонами якого є Стягувач та Боржнк.

Сторони, діють свідомо, добровільно, добросовісно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки.

Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст.ст.175, 205, 206 ЦПК України, сторонам відомі.

Ухвалу мотивовано тим, що умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси як сторін, так і інших осіб.

18 травня 2017 року ОСОБА_3 , яка не приймала участі в справі, подано на вказану ухвалу суду апеляційну скаргу, покликаючись на її постановлення всупереч закону та з порушенням її прав.

Вказує, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2013 року задоволено її позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 627 600 грн. за договорами позики та 3441 грн. судового збору.

23 вересня 2013 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №39884017 та запропоновано боржнику, ОСОБА_2 в строк до 30 вересня 2013 року добровільно виконати рішення суду.

25 вересня 2013 року боржником подано заяву про затвердження мирової угоди в процесі виконавчого провадження, яку 17 листопада 2014 року затверджено Рівненським міським судом Рівненської області.

За змістом мирової угоди боржник повернув частину боргу майном, яке сторони оцінили у 239 790 грн., а частину боргу у розмірі 387 810 грн. боржник зобов`язувався сплатити на протязі 6 місяців з моменту затвердження мирової угоди судом, однак у встановлені мировою угодою строки не повернув.

23 вересня 2015 року за заявою стягувача державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48786386 по виконанню ухвали суду від 17 листопада 2014 року про стягнення заборгованості у розмірі 387 810 грн., зобов`язано боржника у строк до 30 вересня 2015 року добровільно виконати рішення суду, що також виконано не було.

25 березня 2016 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №48786386 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 49, пункту 9 частини першої статті 47 Закону «Про виконавче провадження».

17 травня 2017 року їй стало відомо, що боржником ОСОБА_2 та ще одним стягувачем , у виконавчому провадженні №41448668, що також перебувало на виконанні, було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року, за умовами якої ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 передала останній земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , чим порушено її права як стягувача у іншому виконавчому провадженні.

З наведених підстав просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 30 вересня 2015 року про затвердження мирової угода, а також реєстраційний запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики закрито.

Ухвалу апеляційним судом мотивовано тим, що ОСОБА_3 не має, передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року, права апеляційного оскарження, оскільки ухвалою суду від 30 вересня 2015 року про затвердження мирової угоди питання про її права та обов`язки судом не вирішувались, а факт того, що вона є стягувачем у іншому виконавчому провадженні №48786386 від 23 вересня 2015 року, де боржником є також ОСОБА_2 , не є підставою для розгляду апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова мотивована тим, що апеляційний суд передчасно дійшов висновку, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , як кредитора ОСОБА_2 , яка у разі наявності у останньої майна, матиме можливість за його рахунок стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 387 810 грн.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 17 липня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 64000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.04.2013 року становить 511 552 грн. та 1000 Євро, що за курсом НБУ станом на 18.04.2013 року становить 10 432 грн. та судові витрати в сумі 1700 грн.

На підставі вказаного рішення 18.12.2013 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 13.01.2014 року відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №569/3656/13-ц від 18.12.2013 року про стягнення вказаного боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

7.04.2015 року ОСОБА_2 звернулася до відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області із заявою про затвердження мирової угоди, укладеної 3.02.2015 року між нею та ОСОБА_1

6.07.2015 року начальником відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області в порядку ст. 372 ЦПК України та ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" передано на розгляд до Рівненського міського суду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирову угоду по виконанню виконавчого листа №569/3656/13-ц від 18.12.2013 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 передала останній земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.372 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Таким чином, підставою для відмови у визнанні мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження, або неприйняття відмови стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення є: суперечливість таких дій закону, порушення прав чи свобод інших осіб на стадії виконавчого провадження.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини чітко врегульовано законом і вони не можуть змінюватися волевиявленням сторін.

Окрім того, мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись саме на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов`язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов`язків осіб, які не є сторонами у спорі.

Встановлено, що ОСОБА_3 була стягувачем у виконавчому провадженні №39884017 з примусового виконання виконавчого листа №570/3225/13-ц, виданого Рівненським районним судом 12.09.2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 627 000 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17.11.2014 року визнано мирову угоду між стягувачем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_2 , відповідно до умов якої, зокрема, Боржник повертає стягувачу частину заборгованості в сумі 239790 грн., що на день ухвалення рішення суду (29.08.2013 р.) було еквівалентним 30000 доларів США, шляхом набуття ОСОБА_3 права власності на 49/100 часток домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,0869 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (серія НОМЕР_3 ) від 22 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2185. Стягувач визнає, що не буде мати будь-яких грошових або майнових претензій до боржника на суму боргу 239790 грн. після набуття ОСОБА_3 права власності на вищевказане нерухоме майно шляхом його державної реєстрації за стягувачем. Залишкову суму заборгованості в розмірі 387810 грн. боржник зобов`язується повернути стягувачу протягом шести місяців з моменту визнання судом мирової угоди.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції від 3.06.2015 року виконавче провадження №39884017 щодо примусового виконання рішення Рівненського районного суду від 28.08.2013 року закінчено на в зв`язку з затвердженням судом мирової угоди між сторонами виконавчого провадження.

23.09.2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №48786386 з виконання ухвали Рівненського міського суду від 17.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 387 810 грн.

23.03.2016 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №48786386 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_3 в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

За наведеного, визнаючи мирову угоду, укладену між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на той момент було відкрите виконавче провадження №48786386 про стягнення з ОСОБА_2 на користь іншого стягувача ОСОБА_3 заборгованості в сумі 387 810 грн.

Внаслідок винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали із власності боржника ОСОБА_2 вибуло майно на користь стягувача ОСОБА_1 , що позбавило стягувача в іншому виконавчому провадженні ОСОБА_3 права на задоволення вимоги за рахунок належного боржнику майна, та рішення суду, ухвалене на її користь залишилось невиконаним, що є порушенням її права на володіння, стягнутими на її користь, грошовими коштами.

Таким чином, постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди, відповідно до умов якої здійснено відчуження нерухомого майна, судом першої інстанцій не дотримано вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не враховано, що визнанням мирової угоди порушено права та інтереси ОСОБА_3 , яку не залучено до розгляду вказаного питання.

Покликання представника позивачки - адвоката Шмайхеля А.К. на те, що в процесі виконання зведеного виконавчого провадження між стягувачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_2 існувала домовленість про погашення заборгованості останньої шляхом переходу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , а у власність ОСОБА_3 - частини будинковолодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , які в подальшому останньою продані, не заслуговують на увагу, оскільки між боржником та стягувачами у різний проміжок часу було укладено дві окремі мирові угоди (затверджені ухвалами 17.11.2014р. та 30.09.2015року), а не одну, і на момент затвердження судом оспорюваної мирової угоди, за заявою ОСОБА_3 було відкрито інше виконавче провадження за іншим виконавчим документом.

З огляду на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені норми процесуального права, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, ухвалу суду скасувати та у визнанні мирової угоди відмовити.

Вимоги апеляційної скарги щодо скасування реєстраційного запису про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки не є предметом розгляду під час перевірки апеляційним судом законності постановлення судом першої інстанції ухвали про визнання мирової угоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року скасувати.

У визнанні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в процесі виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2013 року, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.