Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа №639/1565/15-ц

провадження №61-48292св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлія Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року у складі судді Єрмоленко В. Б. та постанову Харківського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року у складі суддів Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю. В., з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив: визнати частково недійсним договір купівлі-продажу 56/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , укладеного 23 листопада 2012 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині невключення його на стороні покупця 37/100 частин комунальної квартири; перевести на нього права покупця на 37/100 частин комунальної квартири; визнати за ним право власності на 37/100 частин квартири; визнати за ОСОБА_2 право власності на 63/100 частин комунальної квартири.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником 44/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 . 23 листопада 2012 року позивач спільно із ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбали інші 56/100 частин вказаної квартири, зокрема житлову кімнату, площею 16,3 кв.м та право власності на яку зареєстровано за останньою.

Позивач посилається на те, що перед укладенням договору передав ОСОБА_8 17 000 доларів США, як вартість за придбання 37/100 частин вказаної квартири, а інша частина коштів була сплачена відповідачем.

Посилаючись на наведене, позивач вважає себе власником 37/100 частин спірної квартири та стороною договору купівлі-продажу вказаного майна, оскільки придбав її спільно з відповідачем за особисті кошти, здійснив капітальний ремонт та сплачує комунальні послуги, тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 56/100 частин спірної квартири в частині 37/100 частин з переведенням на нього прав покупця цих частин та визнати за ним право власності на це майно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що відповідач є дійсним покупцем спірної частини квартири, яку вона придбала за власні кошти. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про придбання спірної частини квартири внаслідок внесення особистих коштів для створення спільної часткової власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на підтвердження набуття у власність позивачем та придбання частини квартири за особисті кошти у розмірі 17 000 грн надано достатньо доказів і такі обставини підтверджуються в тому числі показами свідків, а також фактом визнання цих обставин відповідачем ОСОБА_3 , як продавця квартири. Разом з тим, суди попередніх інстанцій дали неналежну оцінку зібраним у справі доказам та розглянули справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 , хоча на її допиті наполягав позивач.

Суди дійшли помилкових висновків, що відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру за власні кошти, оскільки такі обставини не підтверджені належним чином, а докази, на які посилаються суди, цього факту не доводять.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК Україниє укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК Україниправочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У частині першій статті 626 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 статті 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 218 ЦК Українизаперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, у справі, яка переглядається, позивач повинен був надати відповідні докази на спростування змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу в частині покупця.

Проте, в порушення загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін та доказування, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно (56/100 частин квартири) було придбано ним та ОСОБА_2 спільно, зокрема за особисті кошти кожного у відповідних частках.

При цьому, під час розгляду справи суди встановили та зі змісту оспорюваного позивачем договору вбачається, що на момент придбання квартири ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі чи фактичних відносинах не перебувала, гроші, за які вона купує квартиру, є її особистою власністю, та особисто розрахувалася з продавцями майна.

Матеріали справи не містять доказів того, що продавці спірного майна отримали грошові кошти від ОСОБА_1 , докази на підтвердження наміру придбання цієї частини квартири у спільну часткову власність та факту передання позивачем 17 000 доларів США продавцям або ОСОБА_9 в рахунок придбання частини квартири відсутні.

Сам по собі факт наявності у позивача можливості придбати спірне нерухоме майно не є належним і безспірним доказом того, що саме він є покупцем частини цього майна та вніс особисті кошти під час придбання спірної частини квартири для створення спільної часткової власності.

Спільний відпочинок, тимчасове проживання у квартирі, проведення ремонтних робіт, придбання побутової техніки, меблів не свідчить про набуття права на частину квартири її власника та не є підставами для визнання майна сумісним.

При цьому, позивач не звертався з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач ОСОБА_2 є дійсним покупцем спірної частини квартири, яка придбана нею за її власні кошти, окремо набула право власності на спірну частину квартири, визначивши її особистою приватною, а не сумісною власністю, вказала у нотаріально посвідченому договорі та заяві на те, що вона у фактичних шлюбних відносинах не перебуває та не проживає, кошти на придбання кімнати у комунальній квартирі належать виключно їй, а також, ураховуючи недоведеність позивачем факту придбання спірної частини квартири внаслідок внесення ним власних коштів для створення спільної часткової власності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з тих підстав, з якими позивач пов`язує недійсність договору купівлі-продажу частини квартири та переведення на нього прав покупця частини цього майна.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо одностороннього розгляду справи судами попередніх інстанцій та неповного з`ясування всіх обставин справи, оскільки судами достатньо повно встановлено фактичні обставини справи на підставі зібраних у справі доказів, яким надано належну правову оцінку, про що свідчить зміст мотивувальних частин оскаржуваних рішень.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів, а також до необхідності їх переоцінити саме у такому контексті, як їх розуміє позивач, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська