Справа 206/6538/18
Провадження 2/206/225/19
25 лютого 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:
головуючого судді - Кушнірчука Р.О.,
при секретареві судового засідання - Соловйовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим у квартирі АДРЕСА_1, зі зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить 2/5 частини квартири АДРЕСА_2. Також по 1/5 частині цієї квартири належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 Відповідачка її донька, яка мешкала у квартирі як член сімї до 2013 року. Потім відповідачка почала влаштовувати своє особисте життя і виїхала з квартири. З того часу відповідачка в квартирі не мешкає, а живе за місцем проживання своїх чоловіків. Приймати участь в сплаті комунальних послуг, відповідачка відмовляється, мотивуючи тим, що в квартирі не проживає та нічим не користується. Вона пропонувала відповідачці знятися з реєстраційного обліку, але вона відмовилася.
Ухвалою судді від 20 грудня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та зокрема зазначила, що відповідачка не проживає за адресою реєстрації більше чотирьох років. За комунальні послуги не сплачує, веде аморальний спосіб життя. В серпні 2018 року відповідачка прийшла додому, сказала, що захворіла. Вона її залишила в квартирі, піклувалась про неї. Однак, коли ввечері повернулась з роботи додому побачила, що відповідачки вже не має. Тоді ж, відповідачка поцупила постільну білизну та сережку.
Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка її мати. В спірній квартирі, речей матері не залишилось, оскільки вона їх забрала та продала.
Третя особа ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка її сестра. В серпні 2018 року відповідачка востаннє приходила додому, залишалась ночувати, а потім їх обікрала. Після цього, вона ще приходила додому в нетверезому стані, погружала, що підпалить квартиру. Відповідачка веде аморальний спосіб життя та всі її обіцянки змінитись неправдиві.
Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
Судом установлено, що позивачу на праві власності належить 2/5 частини квартири АДРЕСА_3 (а.с.7-10).
Інші 3/5 частини вказаної квартири належать ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
Відповідно довідки про склад сімї за №7432 від 19 вересня 2018 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: позивач ОСОБА_1, її доньки - ОСОБА_4, ОСОБА_2, онука ОСОБА_5 (а.с.6).
Отже, з викладеного слідує, що відповідач перебуваючи у родинних відносинах з позивачем заселилася до спірного житлового приміщення на законних підставах, як член сімї наймача.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За положеннями ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76,77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, належних, допустимих і достовірних доказів в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, позивач не надала, в той час як відповідно до положень ст.81 ЦПК України саме сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Наявний в матеріалах справи акт обстеження квартири від 26.11.2018 року, окрім відомостей того, що відповідачка не мешкає за адресою спірної квартири з 2014 року, не містить ніякої інформації щодо поважності чи неповажності причин її не проживання (а.с.12).
До того ж, акт обстеження спірного житлового приміщення проводився лише один раз, а не в різний час протягом одного року, як того вимагає ст. 405 ЦПК України.
Якихось ще доказів, які б підтверджували не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин та втрату інтересу до права користування житлом, матеріали справи не містять.
Тоді, як судом з самих пояснень позивача та третьої особи ОСОБА_4 установлено, що в серпні 2018 року відповідачка повернулася в спірну квартиру, де проживала деякий час.
Отже, викладене свідчить, що з часу коли відповідачка востаннє залишила спірну квартиру, до дати звернення у листопаді 2018 року позивача до суду з даним позовом пройшло менше року, тому підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 405 ЦК України відсутні.
У зв'язку з чим, вимоги позивача необгрунтовані та не підлягають задоволенню.
Також, відповідно до ст..141 ЦПК України у звязку з відмовою в позові судові витрати понесені по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: м. вул. Агнії Барто,39/93), треті особи: ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) , ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської рад (місцезнаходження: м. Дніпро, вул.. Старокозацька,58) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Повний текст судового рішення складений 27 лютого 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук