Справа № 347/406/19
Провадження № 22-ц/4808/701/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_1 його адвоката Венгринюка Ю.В.

ОСОБА_1 її представника адвоката Зайдель І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 29 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Крилюк М.І. в м. Косів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 травня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб виконкомом Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. В шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, виникають сварки. Протягом шести місяців сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Враховуючи наведене, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_3 08 травня 2009 року виконкомом Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис №2, неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року позов задоволено. Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 08.05.2009 року у виконкомі Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 2 розірвано. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю. При реєстрації розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_1 ».

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині визначення проживання неповнолітніх дітей з ухваленням нового у цій частині про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення проживання неповнолітніх дітей з нею, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, під час визначення місця проживання дітей необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік, стать, стан здоров`я дітей. При розгляді спору щодо визначення місця проживання дітей обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Вказує, що дана справа розглядалась без висновку органу опіки і піклування та без залучення до участі у розгляді справи органу опіки і піклування. Крім того, на даний час, неповнолітні діти зареєстровані та проживають разом з ним та виявляють бажання проживати з батьком.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується.

06 травня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому вказує, що рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вона належним чином піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому наявні підстави для відмови апелянту в задоволенні апеляційної скарги про визначення місця проживання дітей з батьком.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги, тому на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалив рішення про задоволення позову.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 08 травня 2009 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виконкомі Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 2.

Згідно копії свідоцтв про народження, у шлюбі в сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4-5).

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та не оскаржується.

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 вказує на те, що місце проживання дитини має бути визначено з нею.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Проте, суд першої інстанції при визначенні місця проживання малолітніх дітей на вимоги зазначених норм законодавства уваги не звернув та не залучили до участі у цій справі, як третю особу - орган опіки та піклування.

Так, у частині шостій статті 56 ЦПК України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей`справи, що стосуються розв`язання спорів між батьками щодо місця проживання дітей, розглядаються судами за участю представника служби у справах дітей.

За змістом частин третьої та четвертої ст.12 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому третьої та четвертої ст.12 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною цією статтею, суд першої інстанції згідно пункту четвертого частини першої 197 ЦПК України вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

З огляду на зазначені вимоги законодавства, оскільки спір стосується прав неповнолітньої особи, у цій справі участь служби у справах дітей є обов`язковою, однак суд першої інстанції у порушення процесуальних норм розглянув справу без залучення представника служби у справах дітей та отримання висновку вказаної служби.

Викладене свідчить, що при вирішені даного спору суд першої інстанції, у порушення вимог пункту четвертого частини першої 197 ЦПК України, частини першої статті 201 ЦПК України, ст.51 ЦПК України не з`ясував всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується даний спір, та не вирішив питання з колом осіб, які повинні приймати участь в розгляді даної справи.

Статтею 367 ЦПК України процесуально визначено межі розгляду справ в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, не має процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом та притягнути до участі у розгляді справи орган опіки та піклування.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити постанову про відмову в позові в частині визначення місця проживання малолітніх дітей.

Відмовляючи в позові з зазначених підстав, колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позову в частині визначення місця проживання малолітніх дітей, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 42, 51, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції може це зробити під час розгляду справи з участю органу опіки та піклування.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Косівського районного суду від 29 березня 2019 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей скасувати.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малотітній дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 19.04.2013 року з матір`ю відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 31 травня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський