ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/928/17 Номер провадження 22-ц/814/1113/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Прядкіної О.В., при секретарі судового засідання: Дикань Д.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2019 року (прийняте суддею Поповим М.С., повний текст судового рішення складено 12 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Карлівського відділу поліції ГУНП в Полтавській області та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 240000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судові витрати в розмірі 90 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 лютого 2015 року позивач звернувся до Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно належного йому майна, а саме: 26 лютого 2015 року, в період часу з 10 години до 14 години, невстановлена особа викрала належний йому автомобіль Skoda Rapid,2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 33 кілометрі автодороги Карлівка-Красноград. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2015 року за №0000112 за ч.1 ст. 289 КК України. Вказане кримінальне провадження знаходилось в провадженні слідчого СВ Карлівського РВ Михайленко Т.В. В ході проведення досудового розслідування було виявлено факт проведення перереєстрації викраденого автомобіля, що сталося 12 лютого 2015 року в Броварському ВРЕВ ДАІ в Київській області на ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку від 12 лютого 2015 року. Зазначена інформація була витребувана від Центру надання послуг, пов`язаних з використанням АТЗ. На підставі цього, слідчим Михайленко Т.В. 27 березня 2015 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. В той же час, позивач зазначає, що у день продажу транспортного засобу він взагалі не знаходився в Київській області, жодних довіреностей по розпорядженню автомобілем за весь період володіння ним на жодну людину не оформляв. Вище вказана інформація слідчим не була перевірена. Викрадений автомобіль було застраховано і одним зі страхових випадків, після настання яких страховою компанією виплачується страхове відшкодування, є незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вважаючи, що слідчий неправомірно закрив кримінальне провадження, позивачем було оскаржено відповідну постанову, яку ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2016 року було скасовано на підставі того, що слідчим не було з`ясовано всіх обставин кримінального провадження, не було проведено усі слідчі дії, необхідні для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження. Позивач вважає, що саме через дії слідчого, а саме через не оголошення автомобіля у розшук, автомобіль в подальшому було неодноразово перереєстровано з одного власника на іншого. На підставі викладених обставин, позивач прохав суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Карлівського відділу поліції ГУНП в Полтавській області та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , недоплачену при поданні позову суму судового збору в розмірі 550 (п`ятсотп`ятдесят) гривень 00 копійок на користь держави.

З рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2019 року не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись та неповне з`ясування судом обставин справи прохав його скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повномуобсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від заступника начальника СВ Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області - Т.В. Михайленко надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання прохала апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2019 року залишити без задоволення, з підстав викладених у відзиві.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній апелянт, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме про викрадення в цей же день його автомобіля Skoda Rapid, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 33 кілометрі автодороги Карлівка-Красноград.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 лютого 2015 року за №0000112 за ч.1 ст. 289 КК України. Постановою слідчого СВ Карлівського РВ - Михайленко Т.В. від 27 березня 2015 року кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова була скасована ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2016 року в зв`язку з тим, що не було проведено всіх слідчих дій, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

В той же час, судом встановлено, що на дату звернення позивача із заявою про вчинення кримінального правопорушення - 26 лютого 2015 року, викрадений в цей же день автомобіль було вже двічі, 12 лютого 2015 року та 20 лютого 2015 року перереєстровано на інших осіб, що не заперечується позивачем.

29 квітня 2016 року слідчим військової прокуратури Полтавського гарнізону було винесено постанову про закриття кримінального правопорушення за ознаками, передбачених ч.1 ст. 383, ч.1 ст.15 ч.1 ст. 190 КК України.

На даний час досудове розслідування по даному кримінальному провадженні відновлено та по ньому проводяться слідчі дії.

Заходів цивільно-правового характеру спрямованих на повернення належного йому рухомого майна позивач не вживав, хоча йому відомо місце знаходження автомобіля та особу, яка ним користується.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями та прийнятими рішеннями слідчого і спричиненою майновою та моральною шкодою позивачу, а тому суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, або їх посадовими особами, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтей 1166, 1167 ЦК України, а саме завдана шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшуковудіяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Відшкодування майнової шкоди у випадках, передбачених законом, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Однак, позивач при зверненні до суду з даними позовними вимогами не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку він посилається.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, матеріали справи не містять доказів про те, що слідчим СВ Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області було вчинено будь-які протиправні дії стосовно позивача ОСОБА_1

Судом встановлено, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000112 від 26.02.2015 року відновлено та зараз по провадженні проводяться слідчі дії.

Доводи апелянта про те, що слідчим ОСОБА_2 не виконано покладених на неї обов`язків, а саме не встановлено особу, яка вчинила даний злочин та не вжито заходів щодо встановлення місця знаходження транспортного засобу є необгрунтованим, оскільки слідчим проводиться досудове розслідування по даному кримінальному провадженню та вживаються заходи щодо встановлення місця знаходження транспортного засобу.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що слідчий в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000112 від 26.02.2015 року дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_1 добровільно умисно реалізував належний йому автомобіль, хоча потерпілий ОСОБА_1 станом на 12.02.2015 року (день продажу вказаного автомобіля ) знаходився з 06.00 год. до 18.00 год. в складі оперативної групи УСБУ в Харківській області та здійснював заходи щодо захоплення злочинців не знаходить свого підтвердження, оскільки слідчим до прийняття рішення про закриття кримінального провадження вказана інформація дійсно не перевірялася, так як сам ОСОБА_1 спочатку при наданні показів в якості потерпілого та під час проведення подальшого досудового розслідування не вказав де він працює та не повідомляв вказані обставини, які в свою чергу і не можна було відповідно перевірити.

Крім того, позиція позивача ОСОБА_1 з приводу того, що з причин неправомірних дій слідчого Михайленко Т.В., а саме закриття кримінального провадження № 00001 12 від 26.02.2015 року, страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування за викрадений автомобіль не знаходить свого підтвердження, оскільки в період часу з 26.02.2015 року по 27.03.2015 року (термін проведення досудового розслідування по провадженні до його закриття) слідчим після внесення відомостей до ЄРДР було надано потерпілому ряд процесуальних документів, зокрема довідку про прийняття та реєстрацію заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з зазначенням номеру провадження, його правової кваліфікації та короткого викладу обставин незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого для її пред`явлення до страхової компанії.

Тому, вказаний період часу був достатній для прийняття рішення страховою компанією по даному конкретному страховому випадку, оскільки відповідно до п.п. 16.2 ч. 16 «умови здійснення страхового відшкодування» кредитного договору № КАСТФ /1012067.4 від 28.05.2013 року зазначено, що Страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову в здійсненні страхового випадку (зокрема незаконного заволодіння ТЗ у будь-якому місці знаходження, пошкодження або знищення) не пізніше десять робочих днів з дня звернення Страхувальника. Це при тому, що дане питання має цивільно-правовий характер та не залежить від результатів розслідування.

Інші доводи, якими обґрунтовує вимоги позивач, а саме втрата автомобіля та не можливість користування ним також є необгрунтованими, оскільки відповідач не є особою, яка відповідає за вчинення злочину, а інші законні підстави для стягнення з відповідачів шкоди у вигляді вартості викраденого майна та пов`язанних у зв`язку з цим моральних страждань відсутні. Це при тому, що позивач маючи можливість, виправити дану ситуація в порядку цивільних правовідносин, зазначених заходів не вживає, що вказує на не об`єктивність вказаних вимог.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2019 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ П.С. Абрамов ______________ О.В. Прядкіна