Провадження № 6/761/1229/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Чугаєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Жаботинський Іван Володимирович (далі по тексту - приватний виконавець) звернувся до суду із поданням, відповідного до якого просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - боржник) за межі України в межах виконавчого провадження № 56468139 на строк до виконання зобов`язань за рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 27.09.2017 № 296/8937/16-ц без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 56468139 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду міста Житомира від 13.10.2017 про стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 (далі по тексту - стягувач) заборгованості за надані послуги за агентським договором № 1 від 04.07.2014 в сумі 3 348 800, 00 грн., штрафу за порушення умов договору у сумі 3 000 000, 00 грн.

Рішення суду набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Так, приватним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій, зокрема, накладено арешт на майно та кошти, належні боржнику.

Однак, боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, свідомо ухиляється від його виконання, хоча має реальну можливість виконати рішення суду. Зазначений факт підтверджується тим, що 23.08.2018 боржник відчужив свою частку у статутному капіталі ТОВ «ФК ІКС» третій особі. Крім того не подав декларацію про доходи. При цьому, боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

З врахуванням наведеного, приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням, просить застосувати обмеження у праві виїзду боржника як захід забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 56468139 з примусового виконання виконавчого листа Корольовського районного суду міста Житомира від 13.10.2017 про стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 (далі по тексту - стягувач) заборгованості за надані послуги за агентським договором № 1 від 04.07.2014 в сумі 3 348 800, 00 грн., штрафу за порушення умов договору у сумі 3 000 000, 00 грн.

24.05.2018 приватним виконавцем своєю постановою відкрито виконавче провадження ВП № 56468139, боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї неправдивих відомостей.

24.05.2018 приватним виконавцем своєю постановою накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення 6 348 800, 00 грн. з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

12.06.2018 приватним виконавцем своєю постановою накладено арешт на майно боржника, а саме - частку в розмірі 60, 99 % у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА СТАРТ» (розмір внеску, зроблений до статутного капіталу боржником становить 2 218 000, 00 грн.) та на частку в розмірі 51 % у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІКС» (розмір внеску, зроблений боржником до статутного капіталу становить 10 200 00, 00 грн.).

З листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.06.2018 № 100-9322, наданого на виконання постанови приватного виконавця вбачається, що відносно ТОВ «ФК «ІКС» державним реєстратором було внесено відповідне попередження про надходження такої постанови відносно боржника, ОСОБА_2

12.06.2018 приватним виконавцем своєю постановою накладено арешт на майно боржника, а саме транспортний засіб «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 .

12.06.2018 приватним виконавцем своєю постановою оголошено вказаний автомобіль в розшук.

25.07.2018 виконавцем винесено постанову про передачу майна боржника стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0004, площею 1, 7098 га для ведення особистого селянського господарства, адреса: Житомирська обл., Коростенський р-н, Давидківська с/рада та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 :07:000:0008, площею 1, 341 га для ведення особистого селянського господарства, адреса: Житомирська обл., Коростенський р-н, Давидківська с/рада через те, що не відбулись торги.

17.08.2018 представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Так, з листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.11.2018 № 100-17740, наданого на запит приватного виконавця вбачається, що боржника, ОСОБА_2 виключено зі складу учасників ТОВ «ФК «ІКС».

Також в матеріалах справи містяться відомості про перетин державного кордону України боржником, зокрема, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 здійснив виїзд, 25.08.2019 - в`їзд, 05.07.2019 здійснив виїзд і того ж дня - в`їзд.

Так, приватний виконавець вказує, що та обставина, що боржник не подав декларацію про доходи, а також відчужив свої корпоративні права, свідчить про ухилення від виконання рішення суду.

При цьому, необхідність тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець обґрунтовує тим, що боржник в 2019 році двічі здійснював перетин державного кордону, а відтак виконавець вправі звернутись з відповідним поданням до суду.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Так, під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Крім того, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" ("Ignatov v. Bulgaria", 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження заявника у праві виїзду за межі України створює несправедливий дисбаланс між його правами, зокрема, правом на виїзд за межі України, та публічним інтересом, оскільки приватним виконавцем не доведено, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що боржник мав можливість виконати рішення суду, проте умисно ухилився від його виконання, зокрема, не надано доказів того, що боржник відчужив свою частку у статутному капіталі на користь третіх осіб чи одержує інший дохід, проте не погашає заборгованість.

Враховуючи все вищенаведене, в судовому засіданні не підтвердився той факт, що боржник має можливість виконати рішення суду, проте свідомо ухиляється від його виконання.

Доказів протилежного виконавцем не надано.

При цьому, самого лише посилання виконавця на ту обставину, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, не достатньо для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Також відсутні також докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідає вказаним критеріям, зокрема, не знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, відсутні докази про те, що таке обмеження сприятиме виконанню рішення суду, а тому подання приватного виконавця є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 37, 352-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 .

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Дата складання ухвали суду 11.11.2019.

Суддя: