ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1712/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1204/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Чорного С.Б. від 25 січня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач ПАТ «Акцент-Банк», звертаючись із вказаним позовом до відповідача, зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.03.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач неналежно виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 13.11.2016 року існує заборгованість по кредитному договору в сумі 53023,88 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 53023,88 грн. за кредитним договором б/н від 31.03.2011 року, яка складається з 4949,45 грн. заборгованості за кредитом, 42073,29 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3000 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2501,14 грн. штрафу (процентна складова) та судові витрати в сумі 1378 грн.

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 4949,45 грн. заборгованості за кредитом, 42073,29 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3000 грн. заборгованості з пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 2501,14 грн. штрафу (процентної складової) та 1378 грн. судових витрат, а всього на загальну суму 54401,88 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На її думку, позивач не мав право нараховувати штраф у твердій грошовій сумі; формування штрафу у розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості є подвійною відповідальністю за одне і те ж порушення, що забороняється ст. 61 Конституції України.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні. Починаючи з 25.03.2013 року (дата початку виникнення заборгованості), банк фактично знав про своє порушене право, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності за усіма заявленими вимогами.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, додав, що у заяві позичальника відсутні умови договору щодо процентної ставки за кредитом, пені та штрафів, позивач не довів, що саме з представленими тарифами та умовами і правилами надання банківських послуг погодилася відповідачка при підписанні заяви.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно анкети-заяви від 31.03.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг отримала від позивача кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4900 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідач неналежно виконувала зобов`язання за кредитним договором, станом на 13.11.2016 року банком нараховано їй борг по кредиту на суму 4949,45 грн., по процентах за користування кредитом - 42073,29 грн., по пені та комісії - 3000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентної складової) - 2501,14 грн., а всього на суму 53023,88 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, а позивач на підставі умов договору та чинного законодавства України має право вимагати сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом, процентів та штрафних санкцій.

Проте з таким висновком не можна погодитися у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Апеляційний суд констатує, що у заяві позичальника від 31.03.2011 року процентна ставка за користування кредитом не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками на заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.03.2011 року, посилався на Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг.

Цими документами визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору. позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

Матеріали справи не містять даних, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Отже, за наявності заперечення цих обставин стороною відповідача, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Оскільки надані банком Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь банку процентів за користування кредитом, пені і штрафу за недотримання умов кредитного договору як таких, що передбачені договором, ґрунтується на припущеннях і є суперечливим.

За таких обставин підстави для стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу відсутні.

Заява-анкета, підписана позичальницею, не містить умови і щодо строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вимога про повернення фактично отриманих кредитних коштів є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Встановлено, що суд першої інстанції направляв судову повістку за місцем реєстрації відповідачки, яка повернулася з відміткою «за відмовою адресата від отримання». Відтак згідно з ч.8 ст. 76 ЦПК України в редакції, чинній на час вчинення цих процесуальних дій, ОСОБА_1 вважалася повідомленою про розгляд справи.

За таких обставин відсутні правові підстави для розгляду її заяви про застосування позовної давності апеляційним судом, оскільки така заява не була подана нею до суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного рішення в частині стягнення з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості по процентах, пені та комісії, штрафу слід скасувати і в позові в цій частині відмовити, стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 4949,45 грн. заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки на користь ПАТ «Акцент-Банк» 125,26 грн. понесених судових витрат (1378 грн. х 9,09 %).

Понесені апелянтом при подачі апеляційної скарги судові витрати підлягають стягненню з ПАТ «Акцент-Банк» на її користь пропорційно розміру задоволених вимог - 1879,10 грн. (2067 грн. х 90,91 % ).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак підлягає стягненню з позивача на користь відповідача різниця у витратах, що підлягають відшкодуванню на користь обох сторін, в сумі 1753,84 грн. (1879,10 грн. - 125,26 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) 4949,45 грн. заборгованості за кредитом.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ) 1745,57 грн. понесених судових витрат.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М.Костенко

Т.В.Спірідонова