Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 186/1799/15-ц

провадження № 61-36845св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2

заінтересована особа - Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - П`ятницький Андрій Васильович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року у складі судді Демиденко С. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, бездіяльність державних виконавців Першотравенського міського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Першотравенський ВДВС Дніпропетровської області) Гончаренко Г . М., Сідько Д. В., Клименко Н. М.

Скаргу обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні в Першотравенському ВДВС Дніпропетровської області знаходилося виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника заборгованості у сумі 37 000,00 грн.

05 жовтня 2017 року стягувач під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження виявив, що державним виконавцем, крім постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 квітня 2016 року, не вчинялось жодних дій для примусового виконання, а станом на 05 вересня 2017 року навіть не встановлено місце перебування боржника - ОСОБА_2 .

Зі сторони начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області П`ятницького А. В . відсутній будь-який контроль щодо дотримання державними виконавцями Першотравенського ВДВС Дніпропетровської області вимог Конституції України та законів України, незважаючи на щомісячні, квартальні, піврічні та річні звіти.

Заявник просить суд визнати бездіяльність державних виконавців Гончаренко Г. М., Сідько Д. В., Клименко Н. М. Першотравенського ВДВС Дніпропетровської області неправомірними, визнати бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області П`ятницького А. В. неправомірною, зобов`язати державного виконавця відповідного відділу державної виконавчої служби, у якого перебуває виконавче провадження ВП № 50264093, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області невідкладно (негайно) звернути стягнення (провести опис та арешт) на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення за місцем перебування (фактичного проживання та місцем реєстрації ОСОБА_2 (з обов`язковою участю стягувача); постановити окрему ухвалу, у зв`язку з умисним порушенням законодавства України і направити до Міністерства юстиції України та правоохоронних органів для реагування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Першотравенського ВДВС Дніпропетровської області неправомірною. Зобов`язано Першотравенський ВДВС Дніпропетровській області здійснювати заходи з примусового виконання виконавчого листа №186/1799/15-ц, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області у спосіб та в порядку, встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не дотримано вимоги статті 52 Закону щодо виявлення та накладення арешту на майно боржника; не зроблено запит до відповідних державних реєстрів з метою з`ясування власника квартири АДРЕСА_1 ; не здійснено запит до КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації на ім`я боржника чи його дружини нерухомого майна до створення відповідних електронних реєстрів; не отримано інформації від ПП «Комунальщик - 1» про фактичний склад сім`ї, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 ; не з`ясовано питання наявності у боржника ОСОБА_2 на праві власності транспортних засобів. Таким чином, державним виконавцем не вчинено всіх виконавчих дій щодо належного та повного виконання судового рішення.

Стосовно вимог заявника про зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії, суд першої інстанції зазначив, що у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. У матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про наявне у боржника майно, тому провести опис майна боржника неможливо.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що рішення в частині відмови у визнанні неправомірними дії, бездіяльності державних виконавців Гончаренко Г. М., Сідько Д. В., Клименко Н. М. не може вважатись незаконним, оскільки скарга ОСОБА_1 не містить чітких, конкретних обґрунтувань їх винних дій чи бездіяльності, які б давали суду визнати останні неправомірними.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги. Доводи ОСОБА_1 , що міський суд, виявивши численні порушення законодавства та недоліки діяльності державних органів, не постановив окремої ухвали та не направив її до органів досудового розслідування, у зв`язку з наявними ознаками кримінального правопорушення державними виконавцями, - є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність ухвали в оскаржуваній частині, оскільки вказані вимоги не є позовними вимогами, кримінального правопорушення під час розгляду цієї справи не виявлено, а у разі дійсної наявності його ознак, особа має звернутись до органів поліції у встановленому законом порядку. Тому наведені доводи скарги щодо винесення окремої ухвали та її направлення до органів досудового розслідування задоволенню не підлягають як безпідставні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що судові рішення ґрунтуються на недоведених та неповно з`ясованих обставинах, висновки судів не відповідають матеріалам справи, ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права. На день подання касаційної скарги місце проживання боржника невідоме, жоден з державних виконавців не звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника, не вживав заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання судового рішення. В автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні будь-які запити державних виконавців, на які посилається суд, тобто судам надано фіктивні документи, на підставі яких суди дійшли хибних висновків. Висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність у суду права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною особою державної виконавчої служби, суперечить частині другій статті 451 ЦПК України.

Доводи Головного територіально управління юстиції у Дніпропетровській області Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби, викладені у запереченні на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби просило у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій оскаржувані ухвали постановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, викладені у відзиві на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Головне територіальне управління юстиції з питань державної виконавчої служби просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки вони прийняті з отриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судами

22 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 186/1799, виданого Першотравенським міським судом 29 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 37 000,00 грн (а. с. 47, 48).

24 лютого 2016 року вказану постанову направлено сторонам виконавчого провадження.

29 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 49).

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України від 04 березня 2016 року № на запит державного виконавця, відкритих рахунків у банках боржник не має (а. с. 52).

03 березня 2016 року Пенсійним фондом України на запит державного виконавця повідомлено державного виконавця, що боржник ніде не працює, отримує пенсію (а. с. 52).

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2016 року № 54532252, нерухомого майна за боржником не зареєстровано (а. с. 51).

22 березня 2016 року до відділу звернувся стягувач із заявою про звернення стягнення на пенсію боржника (а. с. 53).

13 квітня 2016 року при виході державним виконавцем за місцем проживання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, про що складено акт державного виконавця (а. с. 54).

15 квітня 2016 року за вих. № 1948 державним виконавцем направлено запит до Обласного адресного бюро щодо місця реєстрації боржника.

15 квітня 2016 року за вих. № 1949 державним виконавцем направлено запит до ПП «Комунальщик -1», щодо осіб зареєстрованих та проживаючих за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2 .

19 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника та 20 квітня 2016 року за вих. № 2125 направлено її для виконання до Пенсійного фонду м. Першотравенськ (а. с. 55).

20 квітня 2016 року до відділу надійшла відповідь Обласного адресного бюро з повідомленням того, що боржник ОСОБА_2 з 11 березня 2016 року зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3 .

16 травня 2016 року за вих. № 2570 державним виконавцем направлено запит до Першотравенського відділу реєстрації актів цивільного стану щодо надання інформації про реєстрацію чи розірвання шлюбу ОСОБА_2 , з метою виявлення спільного майна боржника.

24 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, а саме провести опис та арешт майна, на яке можливо звернути стягнення за місцем реєстрації та проживання боржника та в цей же день за вих. № 2485 постанову направлено для виконання до Петропавлівського районного ВДВС (а. с. 58, 59).

24 травня 2016 року від боржника відібрано письмове пояснення стосовно не виконання рішення суду, згідно з яким боржник борг сплачувати не відмовляється, але ніде не працює, майна не має, отримує лише пенсію та в разі працевлаштування зобов`язується повідомити про це виконавчу службу (а. с. 60).

31 травня 2016 року до ВДВС надійшла відповідь, згідно з якою боржник з 25 червня 1993 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 57).

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 02 липня 2016 року нерухомого майна за ОСОБА_7 не зареєстровано (а. с. 63).

06 червня 2016 року до ВДВС надійшла відповідь від ПП «Комунальщик - 1», згідно з якою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстрований та не проживає (а. с. 52).

01 липня 2016 року до ВДВС надійшов акт державного виконавця Петропавлівського районного ВДВС від 10 червня 2016 року, згідно з яким при виїзді за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що будь-яке майно за цією адресою відсутнє.

Судами встановлено, що стягнення з пенсії боржника проводяться щомісяця та в повному обсязі.

Також суди встановили, що скаржник чи його представник до ВДВС із заявами чи скаргами не звертався.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву та заперечення на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до пункту дев`ятого частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судами встановлено, що державні виконавці діяли на підставі та в межах повноважень, встановлених Законом, вчинені ними виконавчі дії не можуть свідчити про повну неправомірну бездіяльність державних виконавців та відсутність контролю за здійсненням виконавчого провадження зі сторони начальника відділу.

Обґрунтованим є рішення суду першої інстанції, залишене без змін апеляційним судом, щодо визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання відділу державної виконавчої служби здійснювати заходи з примусового виконання виконавчого листа у спосіб та в порядку, встановленими Законом в частині отримання державним виконавцем інформації щодо фактичного складу сім`ї боржника, наявності чи відсутності транспортних засобів у власності боржника, встановлення особи, яка є власником квартири АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що на день подання касаційної скарги місце проживання боржника невідоме спростовуються матеріалами справи, адже судами встановлено, що 20 квітня 2016 року ВДВС отримано відповідь Обласного адресного бюро з повідомленням того, що боржник ОСОБА_2 з 11 березня 2016 року зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 .

Доводи касаційної скарги про фіктивність наданих судам першої та апеляційної інстанції документів, оскільки в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні будь-які запити державних виконавців, Верховний Суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на припущеннях.

Касаційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. У матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про майно боржника, тому провести опис майна боржника неможливо з огляду на норми частини другої статті 57 Закону, якою передбачено проведення опису майна боржника після отримання інформації про місцезнаходження майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення є такими, що прийняті без порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок повного дослідження доказів у справі та належної оцінки встановлених у справі обставин.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. С. Олійник В. О. Кузнєцов Г. І. Усик