КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/58/18-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6534/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Каракоци Олександра Романовича в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року у складі судді Тиханського О.Б.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення процентів за договорами банківських вкладів,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача та стягнення процентів за договорами банківських вкладів.

В обґрунтування позову зазначено, що між ним та відповідачем було укладено наступні депозитні договори:

1) 27 вересня 2010 року депозитний договір № SAMDN6476, вклад «Стандарт» на суму 20000 дол. США, строком на шість місяців по 27 березня 2011 року, включно, з виплатою 6,5% річних;

2) 11 листопада 2011 року депозитний договір № SAMDN5020, вклад «Стандарт» на суму 30000 дол. США, строком на 184 дні, по 11 травня 2012 року, включно, з виплатою 7,5% річних;

3) 11 листопада 2011 року депозитний договір № SAMDN5260, вклад «Стандарт» на суму 17000 євро, строком на 184 дні, по 11 травня 2012 року, включно, з виплатою 6,5% річних;

4) 04 жовтня 2012 року депозитний договір № SAMDN4393, вклад «Універсальний» на суму 5000 євро, строком на 366 дні, по 04 жовтня 2013 року, включно, з виплатою 7,5% річних, на який в подальшому позивачем було перераховано 25000 євро, загальна сума вкладу становила 30000 євро;

5) 04 жовтня 2012 року депозитний договір № SAMDN4929, вклад «Стандарт» на суму 18000 євро, строком на 366 дні, по 04 жовтня 2013 року, включно, з виплатою 7,5% річних.

В вересні позивач звернувся до відповідача з заявами про повернення вказаних вкладів з нарахованими відсотками, проте відповідачем було відмовлено в їх поверненні.

У зв`язку вищевикладеним, ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів і нарахованих відсотків.

За результатами розгляду вказаного позову постановлено рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, яким позовні вимоги позивача були задоволенні, стягнуто з відповідача на його користь суми депозитів та процентів.

04 серпня 2015 року по даному рішенні суду відкрито виконавче провадження, яке було виконано, шляхом повернення суми боргу 09 листопада 2017.

Посилаючись на те, що відповідач користувався належними позивачу коштами з 04 серпня 2015 року по 09 листопада 2017 року, а тому відповідно до наданих розрахунків, повинен сплатити проценти відповідно до умов депозитних договорів за весь час користування та 3% річних за користування коштами, просив :

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти у розмірі 3 323,01 дол. США, 3% річних, у розмірі 1533,70 дол. США за депозитним договором № SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, а всього - 4856,71 дол. США;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 дол. США, 3% річних, у розмірі 2300,54 дол. США за депозитним договором № SAMDN5020 від 11 листопада 2011 року, а всього - 8051,91 дол. США;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти у розмірі 2 824,56 євро, 3% річних, у розмірі 1303,63 євро за депозитним договором № SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, а всього - 4128,20 євро;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 євро, 3% річних, у розмірі 2300,54 євро за депозитним договором № SAMDN4393 від 04 жовтня 2012 року, а всього - 8051,91 євро;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти у розмірі 5 751,36 євро, 3% річних, у розмірі 3 450,82 євро за депозитним договором № SAMDN4929 від 04 жовтня 2012 року, а всього - 4831,14 євро.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 нараховані проценти: у розмірі 3 323,01 дол. США за депозитним договором від 27 вересня 2010 року, у розмірі 5 751,36 дол. США за депозитним договором від 11 листопада 2011 року, у розмірі 2 824,56 євро за депозитним договором від 11 листопада 2011 року, у розмірі 5 751,36 євро за депозитним договором від 04 жовтня 2012 року, у розмірі 3 450,82 євро за депозитним договором від 04 жовтня 2012 року.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» вказує на законність рішення суду в частині відмови у позові про стягнення 3% річних, проте в частині вирішення вимог про стягнення відсотків посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг, які разом із заявою/договором про розміщення банківського вкладу складають публічний договір про банківських послуг. Укладені між сторонами договори банківського вкладу є строковими, не передбачають зобов`язання відповідача повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або повідомлення щодо розірвання договору, а також не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у позивача правових підстав для стягнення процентів за відсотковими ставками, встановленими договорами за період з 04 серпня 2015 року по 09 листопада 2017 pоку, оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим умовами договору та ст.1058 ЦК України, та достроково розірвав договори банківського вкладу, шляхом направлення відповідних письмових заяв, які були отримані відповідачем, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши представника АТ КБ «Приватбанк», який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів в повному обсязі й стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму депозитного вкладу в розмірі 20 000 дол. США, нараховані відсотки 1 314,25 дол. США та 3 % річних у розмірі 606,57 дол. США за депозитним договором №SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, а всього стягнуто 21 920,82 дол. США; суму депозитного вкладу в розмірі 30 000 дол. США, нараховані відсотки 2 206,85 дол. США та 3 % річних у розмірі 882,74 дол. США за депозитним договором №SAMDN5020 від 11 листопада 2011 року, а всього стягнуто 33 089,59 дол. США; суму депозитного вкладу в розмірі 17000 євро, нараховані відсотки 1083,81 євро та 3 % річних у розмірі 500,22 євро за депозитним договором №SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, а всього 18 584,03 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 30000 євро, нараховані відсотки 2250 євро та 3 % у розмірі 900 євро за депозитним договором №SAMDN4393 від 04 жовтня 2012 року, втягнути 33150 євро; суму депозитного вкладу в розмірі 18000 євро, нараховані відсотки 1350 євро та 3% річних у розмірі 540 євро за депозитним договором №SAMDN4929 від 04 жовтня 2012 року, а всього стягнуто 19 890 євро (а.с.11-14 т.1).

Крім того, рішення суду встановлено, що 22 вересня 2014 року позивачем було подано заяви про видачу суми вкладів та нарахованих процентів, проте листом від 23 вересня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140922/1531 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви.

Відповідно до умов договір банківських вкладів №SAMDN6476 від 27 вересня 2010 року, №SAMDN020 від 11 листопада 2011 року, у разі, №SAMDN5260 від 11 листопада 2011 року, №SAMDN4393 від 04 жовтня 2012 року, №SAMDN4929 від 04 жовтня 2012 року, якщо клієнт не заявив банку про відмову в продовженні вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін вказаний в договорі (а.с.4-8 т.1).

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення відсотків, районний суд виходив з того, що укладені договори носили строковий характер, проте неодноразово автоматично переукладалися (пролонговувалися) й фактично між сторонами існували договірні відносини до дати виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, відповідач користувався грошовими коштами ОСОБА_2 до 09 листопада 2017 року, а тому до вказаної дати й зобов`язаний сплатити позивачу проценти у розмірах, передбачених договорами банківських вкладів.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

За положеннями статей 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

За змістом вищенаведеної частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Твердження апеляційної скарги про відсутність у позивача правових підстав для стягнення процентів за відсотковими ставками, встановленими договорами за період з 04 серпня 2015 року по 09 листопада 2017 року, оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим умовами договору та ст. 1058 ЦК України, та достроково розірвав договори банківського вкладу, шляхом направлення відповідних письмових заяв, які були отримані відповідачем, колегія суддів визнає безпідставними.

Так, матеріалами справи доведено, що у вересні 2014 року позивач подавав заяви про припинення договорів банківських вкладів й повернення коштів, проте відповідач листом від 23 вересня 2014 року у задоволенні заяви відмовив.

Отже, угоди не було розірвано, не було розірвано договори банківських вкладів і рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, до того ж повернуто банківські вклади було лише 09 листопада 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Зі змісту договорів банківських вкладів убачається, що за вкладом №SAMDN6476 було встановлено процент у розмірі 6,5%, за вкладом №SAMDN5020 - 7,5%, за вкладом № SAMDN5260 - 6,5% , за вкладом №SAMDN4393- 7,5% та за вкладом №SAMDN4929 - 7,5% річних (а.с.4-8 т.1).

Відповідно до умов договорів, строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта у банк. Матеріалами справи доведено, що укладені між сторонами договори банківських вкладів неодноразово пролонговувалися (переукладалися).

Посилання апеляційної скарги про те, що укладені між сторонами договори банківського вкладу є строковими, не передбачають зобов`язання відповідача повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або повідомлення щодо розірвання договору, а також не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що спростовуються змістом договорів банківського вкладу й наявними у справі доказами та не вказують на незаконність постановленого по справі рішення.

Умовами договорів передбачено, що у випадку закінчення строку вкладу, якщо клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, визначений у договорі. Строк вкладу пролонговується неодноразово без явки клієнта у банк. Тобто, за змістом договорів, під час їх укладення було передбачено мінімальний строк дії вкладів й автоматичне їх продовження (а.с.4-8 т.1).

Отже, матеріалами справи доведено пролонгацію банком укладених сторонами договорів й при наявності судового рішення від 20 квітня 2015 року, повернення позивачу банківських вкладів мало місце лише у листопаді 2017 року, а тому підлягають до нарахування відсотки за користування грошовими коштами відповідно до умов фактично діючих договорів, а не за договором банківського вкладу «на вимогу».

З урахуванням розрахунку позивача, який узгоджується зі змістом договору та обставинами справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав до стягнення з відповідача процентів за договорами банківських вкладів у заявленому розміру, а доводи відповідача, що після 22 вересня 2014 року між сторонами були наявні договірні відносини по договорам банківського вкладу «на вимогу» з можливістю виплати 1% річних, спростовуються відповідними судовими висновками та дослідженими письмовими доказами по справі.

За таких обставин, не підлягає до застосування правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-28561 від 02 березня 2016 року, посилання на яку міститься в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Каракоци Олександра Романовича в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: